ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 712/17689/25		
Провадження № 22-ц/821/1117/26		
Категорія: 331060201 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Виконавчий комітет Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Журавля Вячеслава Віталійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, виконавчий комітет Черкаської міської ради, про встановлення факту державної реєстрації смерті, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2026 року адвокат Журавель В. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті.
Заяву мотивував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.09.2025.
Вказав, що ОСОБА_2 був громадянином України та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. ростов-на-дону рф, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2023, виданим відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону, актовий запис № 170239610005500579007. 
Зауважив, що заявник дізнався про смерть свого сина лише у 2025 році, від знайомих. 
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, на що отримав відмову, оскільки до заяви не був доданий документ виданий на території України, який би підтверджував смерть ОСОБА_2 . 
Оскільки, отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, тому єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. 
Звертаючись з даною заявою до суду заявник наголосив, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть свого сина – ОСОБА_2 через припинення дипломатичних відносин із російською федерацією як країною агресором.
26.02.2026 адвокатом Журавлем В. В. скеровано до суду заяву про зміну предмету заяви. Зауважив, що уточнення вимог зумовлено тим, що факт смерті ОСОБА_2 вже був зареєстрований компетентними органами рф та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2023 відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону, актовий запис № 170239610005500579007. 
Оскільки будь-які документи, видані на території держави-агресора, не визнаються органами ДРАЦС України, а також беручи до уваги, що витребувати документи про державну реєстрацію акту цивільного стану (актового запису про смерть ОСОБА_2 ) від компетентних органів іноземної держави неможливо, тому вважає, що належним способом захисту є встановлення саме факту державної реєстрації смерті, що дозволить внести відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян України на підставі рішення суду. 
З огляду на викладене, просив суд розглядати подану ним заяву в такій редакції: - Встановити факт державної реєстрації акту цивільного стану – смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована 19.01.2023 компетентним органом іноземної держави (відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону), актовий запис № 170239610005500579007. Рішення суду про встановлення факту державної реєстрації смерті вважати підставою для поновлення актового запису про смерть у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян України та видачі свідоцтва про смерть державного зразка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи пояснення заявника, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 він отримав телефонним зв`язком від невідомої суду особи. 
При цьому заявником не подано жодних медичних чи інших документів, що підтверджують факт, обставини або причину смерті зазначеної особи. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів заявлені вимоги про встановлення факту державної реєстрації смерті особи належними, допустимими та переконливими об`єктивними доказами. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

06.04.2026, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник  ОСОБА_1 – адвокат Журавель В. В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.
Вказує, що надана заявником фотокопія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 від 19.01.2023 є належним та допустимим доказом у розумінні ЦПК України. Фотографія цього документа містить усі необхідні реквізити, що дозволяють достовірно ідентифікувати факт події: повне ПІБ померлої особи; дата та місце настання смерті; номер актового запису; орган, що видав свідоцтво; дата видачі свідоцтва; відтиск печатки та підпис посадової особи органу реєстрації. Також наголосив, що в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які докази, які б спростовували інформацію, що міститься у вказаному свідоцтві.
Зауважив, що відмова у визнанні документа, який містить вичерпні реквізити, лише через його форму (фотокопія) або орган видачі, порушує право заявника на доступ до правосуддя та перешкоджає реалізації його цивільних прав (зокрема, права на спадкування). Таким чином, надане фото є об`єктивним доказом, що в сукупності з іншими обставинами (тривала відсутність зв`язку з особою, наявність родинних зв`язків) підтверджує заявлені вимоги.
Зазначив, що ухвалення судом рішення про встановлення факту державної реєстрації акта цивільного стану – смерті ОСОБА_2 є єдиним можливим способом захисту прав заявника. Таке рішення стане підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (ДРАЦС). Це, у свою чергу, дозволить заявнику реалізувати свої законні права та звернутися до органу реєстрації (зокрема, через ЦНАП) із заявою про зняття померлого сина з реєстрації місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу

22.04.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Літовкіної Л. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому в заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2026 року просить залишити без змін.
Вказала, що факт смерті вже зареєстровано, а тому він не потребує повторного встановлення.
Зазначила, що свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації має юридичну силу на території України за умови його засвідчення апостилем. 
Крім того, у випадку якщо оригінал свідоцтва про смерть відсутній і його неможливо витребувати, рішення суду може бути підставою для поновлення актового запису. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.09.2025 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.12.1983 складено відповідний актовий запис № 2452 (а.с. 11).
Згідно з фотокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2023, виданого відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону, актовий запис № 170239610005500579007, отриманою заявником, з його слів, у мобільному застосунку «Вайбер» від невстановленої особи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. ростов-на-дону, рф (а.с. 13).
26.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання (а.с. 8).
З відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси № 5793/23.16-26 від 24.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 отримав відмову на своє звернення, оскільки свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації має юридичну силу на території України за умови його засвідчення апостилем.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. 
Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. 
Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Ці правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.
Звертаючись до суду першої інстанції, заявник вказував, що ОСОБА_2 є його сином та був громадянином України, проте 16.01.2023 помер в м. ростов-на-дону рф, про що відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону, видано актовий запис № 170239610005500579007, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2023.
Задля реалізації своїх законних прав ОСОБА_1 звернувся до органу реєстрації (зокрема, через ЦНАП) із заявою про зняття померлого сина з реєстрації місця проживання, проте отримав відмову, оскільки до заяви не був доданий документ виданий на території України, який би підтверджував смерть ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і ст. 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Судом встановлено, що відповідно до копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.09.2025 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.12.1983 складено відповідний актовий запис № 2452.
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився у м. Черкаси.
Згідно фотокопії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19.01.2023, виданого відділом записів актів цивільного стану м. ростов-на-дону, актовий запис № 170239610005500579007 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. ростов-на-дону, російська федерація.
Звертаючись до суду, заявник зазначив, що ухвалення судом рішення про встановлення факту державної реєстрації акта цивільного стану, дозволить заявнику реалізувати свої законні права та звернутися до органу реєстрації (зокрема, через ЦНАП) із заявою про зняття померлого сина з реєстрації місця проживання.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що фотокопія документа, складеного іноземною мовою, надана заявником без перекладу на українську мову. 
Крім того, з пояснень заявника вбачається, що зазначена копія документа була отримана ним за допомогою телефонного зв`язку від особи, яка суду не відома. При цьому заявником не надано медичних чи інших документів, які б підтверджували обставини події або причини смерті відповідної особи.
Щодо доводів апеляційної скарги, щонадане заявником фото свідоцтва про смерть ОСОБА_2 є об`єктивним доказом, що в сукупності з іншими обставинами (тривала відсутність зв`язку з особою, наявність родинних зв`язків) підтверджує заявлені вимоги, колегія суддів акцентує увагу, що інших доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 крім фотокопія з додатку «Вайбер» надісланої невстановленою особою, заявником як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявником переконливими об`єктивними доводами заявлених вимог про встановлення факту державної реєстрації смерті особи.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення –без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Журавля Вячеслава Віталійовича– залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2026 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 04 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко
 
Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова