Справа №: 398/5555/25	

провадження №: 2/398/512/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"19" червня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Дубровської Н.М.,
за участі секретаря судового засідання Тараненко А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, 
ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гулий Андрій Васильович через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.01.2020 р., яке видане Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро),актовий запис № 16 . Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно – частки квартири АДРЕСА_1 . Інша частка цієї квартири належить позивачу – ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.03.2000р.№355-НД/355-Н/Ф12, який зареєстрований Олександрійською філією Придніпровською товарною біржею. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за № 9481/67стр.139 від 15.03.2000 р., про що свідчить проставлена відмітка на договорі. 
Позивач звернувся до Першої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. Однак, 12 серпня 2025 р. Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1171/02-31. 
Відповідно до архівної довідки №140 від 12.03.2025 р. станом на 01.01.2013 р. право власності на квартиру по АДРЕСА_2 за даними КП «ОМБТІ» належало ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 березня 2000 р., реєстраційний № 355-НД/355-Н/Ф12. Окрім того, позивач не може зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на частки квартири, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки договір не є нотаріально посвідченим, а укладений на товарній біржі. 
01.09.2025року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2025року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. 
Представник позивача адвокат Гулий А.В. надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.
Належним чином повідомлений представник відповідача Олександрійської міської ради Кіровоградської області у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. 
Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.01.2020 р., яке видане Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 16. 
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . 
Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно – частки квартири АДРЕСА_1 . Інша частка цієї квартири належить позивачу – ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.03.2000р. №355-НД/355-Н/Ф12, який зареєстрований Олександрійською філією Придніпровською товарною біржею. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за № 9481/67стр.139 від 15.03.2000 р., про що свідчить проставлена відмітка на договорі. 
Позивач звернувся до Першої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, однак, 12 серпня 2025 р. Перша олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1171/02-31. 
Відповідно до архівної довідки №140 від 12.03.2025 р. станом на 01.01.2013 р. право власності на квартиру по АДРЕСА_2 за даними КП «ОМБТІ» належало ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 березня 2000 р., реєстраційний №355-НД/355-Н/Ф12. 
Позивач не може зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на частки квартири, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки договір не є нотаріально посвідченим, а укладений на товарній біржі. 
Інших спадкоємців судом не встановлено.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України).
За правилами ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
В ч.1 ст.1296 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно до п.п. 4, 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.
Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. 
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, чинній станом на день укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.п. 1.5-1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. 
Згідно п. 9 додатку 1 до цієї Інструкції до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна віднесено договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. 
Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстрований Олександрійською філією Придніпровською товарною біржею від 14 березня 2000 р., реєстраційний № 355-НД/355-Н/Ф12, вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. 
У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. 
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. 
В даному випадку право власності виникло на підставі договору міни, який проведено у якості біржової операції між продавцем та покупцем. Отже, держава цим самим визнала його право власності на нерухомість, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір вважається дійсним. 
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. 
У Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. 
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України). 
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. 
Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. 
Таким чином, вищевказана квартира належала спадкодавцю на підставі зареєстрованого на товарній біржі договору купівлі-продажу, який був фактично виконаний сторонами і також відповідно до чинного на момент його укладення законодавства зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. 
Судом встановлено, що право власності на квартиру ніким не оспорюються. Однак, у зв`язку з недодержанням при укладенні договору нотаріальної форми, позивач - син померлої не може реалізувати свої спадкові права. Тому позивач звертається до суду з позовною вимогою про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.
Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо визнання правочину - договору купівлі – продажу дійсним, оскільки суд прийшов до переконання, що визнання правочину дійсним не призведе до порушення прав будь-яких осіб, а у позивача відсутній інший шлях захисту своїх прав. Суд не має сумніву у достовірності документів, наданих позивачкою як доказів.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (Постанова Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17).
Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , є законними, ґрунтуються на нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані доказами та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 13, 89, 229, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, задовольнити в повному обсязі.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений між продавцем ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований Олександрійською філією Придніпровською товарною біржою від 14 березня 2000 р., реєстраційний № 355-НД/355-Н/Ф12, який зареєстрований в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за № 9481/67стр.139 від 15.03.2000 р.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Дубровська