Справа № 569/26647/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року     Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді – Ковальова І.М.,
при секретарі – Білецькій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 02 березня 2026 року представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовні заяві, просив суд їх задоволити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2 суму основного боргу в розмірі 9250 євро, суму основного боргу в розмірі 3900 доларів США, 3% річних в розмірі 4363 грн. 00 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 6215 грн. 98 коп. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

В подальшому, 21 квітня 2026 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та/або його представників.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами за місцем реєстрації та оголошенням на сайті Рівненського міського суду. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

Судом встановлено, що 04 липня 2025 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка надала у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 9250 євро та 3900 доларів США.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором позики від 04 липня 2025 року (надалі – договір позики) наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 вид. Почаївським МВМ Кременецького РВ УМВС України 23.04.1997 р. Отримав кошти в ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 9250 євро та 3900 дол. Зобов`язуюсь повернути при першій вимозі. 04.07.2025 підпис ОСОБА_2 ».

В подальшому відповідачем було подано письмове зобов`язання про повернення грошових коштів позивачці в строк до 12 вересня 2025 року.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні зобов`язанням від 28.08.2025 (надалі – зобов`язання) наступного змісту: « місто Рівне, 28.08.2025, я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 вид. Почаївським МВМ Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській обл. 23.04.1997 р., іпн. НОМЕР_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_3 , зобов`язуюсь повернути кошти отримані від ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 в сумі 9250 євро та 3900 дол. США до 12.09.2025 року підпис ОСОБА_2 ».

Відповідач покладені на нього обов`язки згідно договору позики від 04 липня 2025 року не виконав належним чином, борг згідно договору позики позивачу не повернув.

12 листопада 2025 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимого про повернення позики, котра була направлена останньому за адресою місця проживання.

Однак, станом на день розгляду справи в суді свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав.

Згідно викладеного у позовній заяві розрахунку, загальний розмір заборгованості згідно договору позики станом на день подання позову до суду – 07 грудня 2025 року становить суму основного боргу в розмірі 9250 євро, суму основного боргу в розмірі 3900 доларів США, 3% річних в розмірі 4363 грн. 00 коп.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем який будучи завчасно та належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в судові засіданні повторно не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 6215,98 грн. згідно квитанції від 08 грудня 2025 року # 2.437624135.1, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,280,
282-289,354 ЦПК України, ст.ст.509,524,526,530,533,534,611,612,625,629,1046,
1047, 1050 ЦК України, суд,-
в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , проживаючій АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 04 липня 2025 року в розмірі: 9250 євро, 3900 доларів США, 3% річних в розмірі 4363 грн. 00 коп., та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 6215 грн. 98 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , проживаюча АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 

Суддя Рівненського
міського суду         І.М.Ковальов