ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19470/22 Суддя першої інстанції: Аканов О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань про визнання недійсним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач, ДБР) про:
- визнання недійсним та скасування наказу Директора ДБР від 30.09.2019 №94дск-ос;
- поновлення ОСОБА_1 на службі у ДБР на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах центрального апарату ДБР;
- стягнення з ДБР грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке недоотримано позивачем внаслідок незаконного звільнення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за відомостями особової справи позивача у нього відсутні професійні навички та знання для зайняття посад старшого оперуповноваженого та оперуповноваженого відділів Управління оперативно-технічного забезпечення Головного оперативно-технічного управління ДБР, чого ОСОБА_1 спростовано не було. Суд зауважив, що із попередженням про наступне звільнення позивача ознайомлено своєчасно та під час співбесіди ознайомлено з вакантними посадами у місті Херсоні та місті Краматорську, від яких ОСОБА_1 відмовився, не висловивши будь-яких претензій чи зауважень до порядку та строку подання про звільнення. Окремо суд підкреслив, що вирішення питання щодо переведення законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення, а переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву працевлаштування на нову посаду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення позову, яким:
- визнати протиправним та скасувати наказ директора ДБР від 30.09.2022 №94дск-ос в частині звільнення ОСОБА_1 у запас з 01.10.2022 у зв`язку із скороченням штату, з достроковим припиненням (розірванням) контакту про проходження служби у ДБР;
- поновити ОСОБА_1 на посаді на службі у ДБР на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах центрального апарату ДБР, або на рівнозначній посаді;
- стягнути з ДБР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і до дня постановлення судового рішення про поновлення позивача на роботі за кожен календарний день за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було надано оцінку поданим відповідачем доказам, які підтверджують наявність станом на кінець вересня 2022 року вакантних посад по всіх відділах новоутвореного управління, у тому числі у відділі, де проходив службу позивач, оскільки всі працівники були попереджені про наступне звільнення, однак будь-яка посада попри переважне право на залишенні на роботі позивачу не була запропонована. Наголошує на помилковості висновків суду про невідповідність позивача професійним критеріям, оскільки більшістю з них від володіє. Зауважує на безпідставності висновків суду про абсолютний дискреційний характер повноважень директора ДБР щодо формування складу органу, адже проведення заходів із скорочення штату не може мати наслідком грубе порушення прав працівника. Стверджує про неврахування судом права позивача на залишення на службі у межах органу і підрозділу, в якому таку службу проходив ОСОБА_1 , натомість позивачу були запропоновані посади в іншому місті. Підкреслює, що судом не було враховано, що за чинним законодавством України та усталеною практикою Верховного Суду роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакантні посади вже з дати попередження про звільнення. Крім іншого, зауважує, що судом залишено поза увагою, що за наслідками скорочення загальна чисельність головного оперативно-технічного управління збільшилася з 127 до 132 посад, а відповідачем не надано доказів якісних змін штату. Окремо зазначає, що припинення існування підрозділу не свідчить про ліквідацію відповідного підрозділу взагалі без передачі його повноважень іншому. Також звертає увагу, що позивач як учасник бойових дій має переважне право на залишення на роботі, чого не було враховано судом першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ДБР просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію обґрунтовує тим, що за наслідками проведення організаційних заходів було ліквідовано інформаційно-аналітичне управління та утворено управління аналізу та інформаційного забезпечення, у складі якого діє новоутворений відділ інформаційного забезпечення з розширеним функціоналом, що зумовило підвищення кваліфікаційних вимог до працівників, яким позивач не відповідає. Підкреслює, що збільшення чисельності штату не свідчить про відсутність факту скорочення посад, що заперечує позивач. Наголошує, що процедура звільнення позивача була повністю дотримана, оскільки йому були запропоновані вакантні посади, від яких останній відмовився. Крім того, підкреслює, що положення Закону України «Про державну службу», на які посилається позивач, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 є особою рядового і начальницького складу. Щодо порушення права позивача на переважне право залишення на службі відповідач зазначає, що таке право не тотожне переважному праву на працевлаштування на новій посаді.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 23.06.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .
Матеріали справи свідчать, що 11.12.2020 між Державою Україна, від імені якої виступає Державне бюро розслідувань, та позивачем укладено контракт №325 про проходження служби у Державному бюро розслідувань строком на шість місяців.
Починаючи з 14.12.2020 по 31.12.2020 позивач працював на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативного забезпечення Управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених організованими групами та виявлення необґрунтованих активів Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань.
З 31.12.2020 ОСОБА_1 обіймав посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу інформаційного забезпечення Інформаційно-аналітичного управління Головного оперативно-технічного управління Державного бюро розслідувань.
Водночас, матеріали справи свідчать, що керівником Головного оперативно-технічного управління ДБР на ім`я Директора ДБР складено подання від 25.07.2022, в якому зазначено, що у зв`язку із службовою необхідністю та для забезпечення підвищення ефективності виконання завдань, покладених на Головне оперативно-технічне управління ДБР (далі - ГОТУ ДБР), враховуючи ситуацію, яка склалася в державі через повномасштабне вторгнення російських військ на територію України, виникла необхідність у перегляді та перерозподілі функціоналу між підрозділами, що входять до складу ГОТУ ДБР.
У поданні, зокрема, зазначено, що на сьогодні виконання основних завдань за специфічними напрямами оперативно-розшукової діяльності покладено на:
- управління оперативного та технічного забезпечення ГОТУ ДБР;
- інформаційно-аналітичне управління ГОТУ ДБР.
Водночас, аналізуючи наявне навантаження на вказані структурні підрозділи, систему взаємодії між працівниками ГОТУ ДБР, результативність і швидкість виконання завдань, можна дійти висновку, що чинна організаційно-штатна структура ГОТУ ДБР на існуючий розподіл повноважень між підрозділами та керівним складом в ГОТУ ДБР не відповідає нагальним потребам оперативно-розшукової діяльності та не забезпечує можливості оперативного прийняття рішень і ефективного використання результатів такої діяльності під час виконання завдань, покладених на Державне бюро розслідувань як державний правоохоронний орган.
Таким чином, за висновками подання, виникає необхідність переформатування організаційно-штатної структури ГОТУ ДБР з огляду на розширення та перерозподіл зобов`язань з метою забезпечення належної комунікації між працівниками, вибудови належної комунікації між працівниками, вибудови ієрархічної структури серед керівного складу для уникнення функціональних дублювань.
У зв`язку з чим було запропоновано вивести із штатного розпису 127 штатних посад та внести до штатного розпису 132 штатні посаді.
Наказом ДБР від 28.07.2022 № 222дск затверджено та введено в дію з 01.08.2022 зміни № 27 до штатного розпису центрального апарату ДБР на 2022 рік, затвердженого наказом ДБР від 11.01.2022 № 10 ДСК.
Крім того, наказом ДБР від 29.07.2022 №379 затверджено кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності на зайняття посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань.
У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 01.08.2022 ознайомлено з попередженням про заступне звільнення із служби, в якому зазначено, що у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів у ДБР внаслідок змін до штатного розпису відповідно до наказу ДБР від 28.07.2022 № 222дск, наказу ДБР від 28.07.2022 № 59дск-ос «Про попередження працівників» попереджається про наступне скорочення посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу інформаційного забезпечення Інформаційно-аналітичного управління Головного оперативно-технічного управління ДБР, яку обіймає позивач, по закінченню двох місяців з моменту вручення цього попередження. Також повідомлено, що позивача буде звільнено із служби у ДБР на підставі пп. 4 п. 107 та відповідно до п. 112 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 (із змінами), із достроковим припиненням (розірванням) контракту про проходження служби у ДБР на підставі пункту 13 контракту.
Матеріали справи свідчать, що з позивачем була проведена бесіда, за результатами якої оформлено аркуш бесіди від 27.09.2022, із змісту якого вбачається, що позивачу повідомлено, що термін попередження про його наступне звільнення зі служби спливає 01.10.2022.
Під час співбесіди позивачу надано для ознайомлення вакантні посади, а саме: слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Херсоні) ГУ у м.Мелітополі; оперуповноваженого Першого оперативного відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ГУ у м. Краматорську.
Щодо можливості проходження служби на запропонованих посадах позивач обрав відповідь «не згоден»; у рядку прохання (побажання) зазначено «відсутні»; у рядку претензії до порядку та строку подання про звільнення - «відсутні».
Крім того, у рядку рішення щодо строку подання про звільнення вказано «надати документи на звільнення у встановленому порядку»; а в рядку - надано роз`яснення про пільги і переваги щодо працевлаштування та забезпечення зазначено «за роз`ясненням не звертався».
За змістом подання про звільнення зі служби від 28.09.2022 вбачається, що у зв`язку з організаційно-штатними змінами, 29.07.2022 було затверджено нову редакції кваліфікаційних вимог на посади Головного оперативно-технічного управління. При цьому вказано, що від запропонованих йому 27.09.2022 посад позивач відмовився. У зв`язку з цим керівником Головного оперативно-технічного управління надано подання про звільнення позивача із служби в ДБР у запас у зв`язку із скороченням штату згідно з пп. 4 п. 107 та відповідно до п. 112 Положення для проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №743.
З указаним поданням позивача ознайомлено 28.09.2022, де він зазначив про те, що інші окрім як під час бесіди посади йому не пропонувалися, порядок та умови звільнення не роз`яснювалися.
Наказом ДБР від 30.09.2022 № 94дск-ос, на виконання п. 8 та п. 9 ч. 1 ст. 12 та ч. 2 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», п. 82, абз. 2 п. 95, абз. 1 п. 105, пп. 4 п. 107, п. 112 та пп. 1 п. 115 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, наказу Державного бюро розслідувань від 28.07.2022 № 222дск, наказу Державного бюро розслідувань від 28.07.2022 № 59 дск-ос «Про попередження працівників», з урахуванням вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 12.07.2022 №348, враховуючи неможливість використання на службі у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, позивача було звільнено зі служби в ДБР 01.10.2022 у запас у зв`язку із скороченням штату, з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 11.12.2020 № 325.
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 14, 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон), Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №743 (далі - Положення №743), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження матеріалами справи неможливості подальшого використання позивача на службі у зв`язку з його відмовою у зайнятті інших посад.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон.
Відповідно до ст. 1 Закону Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 цього Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.
Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Частиною 5 статті 14 Закону передбачено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Згідно з абз. 1 ч. 6 ст. ст. 14 Закону порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
На виконання цієї правової норми Кабінет Міністрів України постановою від 05.08.2020 №743 затвердив Положення №743.
За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 14-3 Закону особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Відповідно до п. 43 Положення №743 для проходження служби у Державному бюро розслідувань укладається контракт за формою згідно з додатком 1 з особою, яка призначається на посаду рядового та начальницького складу (крім посад, що заміщуються особами вищого начальницького складу), в порядку, встановленому цим Положенням.
Приписи п. 54 Положення №743 визначають, що посади, на які призначаються особи рядового та начальницького складу, та відповідні їм спеціальні звання Державного бюро розслідувань визначаються штатним розписом (штатом).
За правилами п. 60 Положення №743 призначення (переведення) осіб рядового та начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється:
1) на вищі посади - за конкурсом (у порядку просування по службі);
2) на рівнозначні посади: за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення; у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів; за сімейними обставинами або з інших поважних причин; за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
3) на нижчі посади: за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та за їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення; у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів; за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; з урахуванням ділових якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи - за результатами оцінки службової діяльності; за сімейними обставинами або з інших поважних причин - за особистим проханням.
Пунктом 61 Положення №743 передбачено, що переведення з вищих посад на нижчі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється Директором Державного бюро розслідувань (директором територіального управління Державного бюро розслідувань) у межах наданих йому прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити особу рядового та начальницького складу на рівнозначну посаду в цьому ж органі чи підрозділі Державного бюро розслідувань відповідно до вимог Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (абз. 1 п. 61 Положення №743).
Згідно з абз. 1 і 2 п. 62 Положення №743 у разі реорганізації переважне право на залишення на службі в Державному бюро розслідувань надається особам з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Переведення особи рядового та начальницького складу на рівнозначну посаду потребує згоди особи, яка переводиться.
Приписи абз. 1 і абз. 2 п. 106 Положення №743 визначають, що перед звільненням особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань безпосередні та прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.
У ході бесіди роз`яснюються підстави звільнення і строк внесення подання щодо звільнення, соціальний і правовий захист особи, визначається військовий комісаріат, до якого буде направлено особу після звільнення для постановки на військовий облік, безпосередній або прямий керівник (начальник) дає відповіді на запитання. При цьому враховуються прохання особи, даються необхідні пояснення з питань проходження служби, а також інші питання, пов`язані із звільненням.
Відповідно до пп. 4 п. 107 Положення №743 контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці.
За правилами п. 112, пп. 1 п. 115 Положення №743 контракт може бути розірвано достроково з ініціативи Державного бюро розслідувань і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби у випадках, передбачених підпунктами 1-4, 6 і 8-13 пункту 107 і абзацом першим пункту 109 цього Положення.
Звільнення осіб рядового та начальницького складу із служби здійснюється Директором Державного бюро розслідувань, зокрема, осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу на посадах, які передбачені штатним розписом (штатом), в центральному апараті Державного бюро розслідувань.
Аналіз змісту наведених вище норм свідчать, що законодавець нормативно визначив співвідношення норм спеціального і загального трудового законодавства у питанні регулювання трудових відносини працівників Державного бюро розслідувань.
Так, за правилами ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
У спірному випадку таким є Закон, особливості регулювання трудових відносин за яким регламентовані ч. 5 ст. 14 останнього. При цьому, вирішуючи питання щодо застосування цієї норми Верховний Суд у постанові від 22.07.2025 у справі №320/15736/23 прийшов до висновку, що з-поміж усього обсягу трудових відносин працівників Державного бюро розслідувань у ній виокремлено ті, що регулюються саме цим Законом - переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу, а щодо решти трудових відносин працівників Державного бюро розслідувань, законодавець визначив, що вони регулюються також (субсидіарно) законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). Крім цього, на державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу».
Відповідно до п. 3 та п. 4 Положення №743 особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі - особи рядового та начальницького складу) є громадяни України, які на конкурсній основі у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до Державного бюро розслідувань і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства.
Особи рядового та начальницького складу належать до працівників Державного бюро розслідувань. Статус особи рядового та начальницького складу підтверджується службовим посвідченням. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
На момент прийняття спірного у цій справі наказу від 30.09.2022 №94дск-ос позивач обіймав посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу інформаційного забезпечення Інформаційно-аналітичного управління ГОТУ ДБР та перебував у званні підполковника Державного бюро розслідувань. Відтак, зважаючи на приписи ч. 4 ст. 40 КЗпП України та ч. 5 ст. 14 Закону, приймаючи рішення з питання звільнення позивача (розірвання з ним контракту), мав керуватися Законом (включно з актами, прийнятими на його виконання).
Як вже було зазначено вище, згідно з пп. 4 п. 107 Положення № 743 контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби в ДБР у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового та начальницького складу попереджаються за два місяці.
Аналогічні за змістом положення містить п. 13 контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 11.12.2020, який укладений між позивачем та ДБР, відповідно до якого контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Сторони 1 (ДБР) у зв`язку із скороченням штату у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів.
У разі припинення (розірвання) контракту відповідно до пунктів 13 та 14 Сторона 2 ( ОСОБА_1 ) звільняється із служби (п. 15 контракту).
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону директор Державного бюро розслідувань затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань.
На реалізацію цієї норми, наказом ДБР від 28.07.2022 №222дск затверджено та введено в дію з 01.08.2022 зміни №27 до штатного розпису центрального апарата ДБР на 2022 рік, затвердженого наказом ДБР від 11.01.2022 №10дск, згідно з яким скорочено посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справа відділу інформаційного забезпечення Інформаційно-аналітичного управління та яка у новому штатному розписі не передбачена у зв`язку із ліквідацією відповідного управління.
Наведені вище обставини свідчать, що у зв`язку із змінами до штатного розпису ДБР на 2022 рік фактично відбулося скорочення посад, в тому числі, і займаної позивачем посади.
Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі №519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06.02.2018 у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12.06.2019 у справі №297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28.04.2021 у справі №373/2133/17 (провадження №61-8393св20) зауважив, що право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.
У постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №519/160/16-ц від 06.02.2018 у справі №696/985/15-ц зазначено, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Згідно із ст. 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04.02.1994, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
Відповідно до вже згаданого вище п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону директор Державного бюро розслідувань затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань.
Викладене свідчить про наділення директора ДБР дискреційними повноваженнями щодо визначення структури центрального апарату в цілому та його окремих самостійних підрозділів.
При цьому, у площині цього спору не може надаватися оцінка доцільності та правомірності зміни структури та штатного розпису центрального апарату ДБР, оскільки затвердження його структури та штатного розпису відноситься до повноважень директора ДБР.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №753/9240/18 зазначив, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Аналогічну за змістом правову позицію висловив Верховний Суд й у постанові від 14.12.2023 у справі №420/13741/20, зробивши висновок, що вносити зміни до штату, на кшталт тих, про які йдеться у цій справі, є прерогативою керівника поліції на підставі пропозиції керівника територіального управління поліції. Останній, у свою чергу, самостійно визначає доцільність скорочення тих чи інших посад, виходячи з інтересів служби, орієнтуючись на досягнення мети виконання покладених на поліцію завдань. Принагідно зауважити, що такі повноваження керівника ГУНП є дискреційними, адже саме на нього законодавчо покладено обов`язок щодо організації добору, розстановки та професійного навчання поліцейських.
Крім того, Верховний Суд у вже згаданій вище постанові від 22.07.2025 у справі №320/15736/23 зауважив, що за загальним правилом національні суди мають утримуватися від перевірки обґрунтованості актів, прийнятих на виконання дискреційних повноважень, однак повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.
У цій же постанові у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідальність за ефективність виконання державним органом покладених на нього функцій і завдань лежить на керівництві (керівникові) цього органу. Із цього випливає потреба підбору кваліфікованого персоналу, здатного виконувати визначені завдання на належному рівні протягом установленого строку. Тож вирішення питання про те, кому з працівників, які обіймають рівнозначні посади, надати перевагу та залишити на роботі в разі, зокрема, скорочення штату, є прерогативою керівника як особи, відповідальної за результати діяльності органу. Це вказує на наявність у керівника певної дискреції в цьому питанні, що водночас зумовлює обмеженість судового контролю при оцінці подібних обставин.
За таких обставин посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції фактично «штучної» зміни у штатному розписі центрального апарату ДБР колегія суддів вважає помилковим.
Крім того, правомірність зміни структури та штатного розпису центрального апарату ДБР на підставі наказу від 28.07.2022 №222дск не є предметом позову у цій справі. Указаний наказ є чинним та у судовому порядку скасований не був, а доказів протилежного суду не надано.
З урахуванням наведеного, перевіряючи дотримання відповідачем порядку і процедури звільнення позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до вже згаданих вище положень пп. 4 п. 107 Постанови №743 особа рядового та начальницького складу ДБР попереджаються за два місяці про її звільнення із служби в ДБР у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів.
На реалізацію положень цієї норми ДБР прийнято наказ від 28.07.2022 №59дск-ос «Про попередження працівників» та 01.08.2022 попереджено ОСОБА_1 під підпис про скорочення.
Ураховуючи те, що останнім днем роботи позивача у ДБР було 01.10.2022, слідує, що відповідач при звільненні позивача дотримався положень пп. 4 п. 107 Постанови №743 (попереджений за два місяці до звільнення).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14-3 Закону особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Згідно з п. 61 Положення №743 переведення з вищих посад на нижчі у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється Директором Державного бюро розслідувань (директором територіального управління Державного бюро розслідувань) у межах наданих йому прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити особу рядового та начальницького складу на рівнозначну посаду в цьому ж органі чи підрозділі Державного бюро розслідувань відповідно до вимог Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Пунктом 62 Положення №743 передбачено, що у разі реорганізації переважне право на залишення на службі в Державному бюро розслідувань надається особам з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Переведення особи рядового та начальницького складу на рівнозначну посаду потребує згоди особи, яка переводиться.
Матеріали справи свідчать, що під час проведення бесіди ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ у м. Херсоні та оперуповноваженого Першого оперативного відділу (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ у м. Краматорську, від яких останній відмовився.
Тобто, як було встановлено судом першої інстанції, усі гарантії працівника (особи рядового та начальницького складу ДБР), визначені Законом та Положенням №743, в частині пропозиції вакантних посад та своєчасного попередження про наступне звільнення, були дотримані.
Щодо доводів апелянта про наявність у нього переважного права залишення на посаді, колегія суддів зазначає таке.
Аналіз змісту пп. 4 п. 107 Положення №743 дає підстави для висновку, що факт попередження працівника про ймовірність його звільнення пояснюється тим, що особа рядового і начальницького складу за таких обставин може бути звільнена лише за умови неможливості її використання на службі.
Колегія суддів звертає увагу, що неможливість використання особи на службі пояснюється відсутністю вакантних рівнозначних посад у центральному апараті ДБР та відмовою особи, посада якої скорочена, від переведення на іншу нижчу посаду.
При цьому, чинне законодавство, яке регулює діяльність ДБР, не зобов`язує роботодавця працевлаштувати таку особу.
Юридичні наслідки непризначення особи рядового і начальницького складу у разі скорочення штату на іншу посаду передбачені у Положенні №743, є загальновідомими і не могли не усвідомлюватися позивачем у даному конкретному випадку, адже носять імперативний характер.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із абз. 1 п. 62 Положення №743 у разі реорганізації переважне право на залишення на службі в ДБР надається особам з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Однак, наявність будь-якого переважного права у працівника не свідчить про те, що такий працівник не може бути звільнений у зв`язку із скороченням його посади.
Більше того, суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг.
Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.
Більше того, аналіз змісту наявних у матеріалах справи наданих відповідачем порівняльних таблиць щодо відповідності кваліфікації позивача кваліфікаційним вимогам вакантних посад у центральному апараті ДБР (т. 2 а.с. 104-142) дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не спростовані доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 необхідних професійних знань і навичок для зайняття новоутворених посад старшого оперуповноваженого та оперуповноваженого відділів Управління аналізу та інформаційного забезпечення ГОТУ ДБР.
При цьому, щодо твердження позивача про наявність у нього права на переважне залишення на роботі як в учасника бойових дій, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 62 Положення №743 за рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
У статті 42 КЗпП України закріплено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1).
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається часникам бойових дій (п. 5 ч. 2)
Отже, перевага в залишенні на роботі учасникам бойових дій надається у випадку, коли він має місце рівні умови продуктивності праці і кваліфікації. Натомість, оскільки, як було встановлено вище, позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам для обіймання посад в Управлінні аналізу та інформаційного забезпечення ГОТУ ДБР, то відсутні підстави стверджувати про порушення його переважного права на залишення на посаді як учасника бойових дій.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 4 п. 107 Положення №743 незаконним та скасовувати наказ ДБР від 30.09.2022 №94дск-ос в частині, що стосується позивача.
Щодо вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зауважує, що вони також не підлягають задоволенню, позаяк є похідними.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк 

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 23 червня 2026 року.