ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 645/8219/21
провадження № 22-ц/818/2197/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Пилипчук Н.П., Маміної О.В.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Головне Управління Національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України,
третя особа – Відділ поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Харківській області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного Управління Національної поліції в Харківській області на рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2025 року ухвалене у складі судді Сілантьєвої Е.Є.,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою якою просить визнати факт спричинення позивачу моральної шкоди за фактом прийняття численних незаконних рішень та протиправної тривалої бездіяльності відповідача ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області при розгляді заяви про кримінальне правопорушення. Стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 780000,00 грн, спричиненої посадовими особами Відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області в результаті умисної імітації досудового розслідування, прийняттям свідомих незаконних та неправомірних рішень, протиправною тривалою бездіяльністю при розслідуванні кримінального провадження та умисного невиконання ухвали суду від 21.09.2021.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2020 він звернувся до ХМП№3 (Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова) з заявою про скоєння посадовими особами виконавчих органів Харківської міської ради кримінальних правопорушень за ст. 366, 367 КК України за фактом надання завідомо неправдивої інформації про фактичний стан будинку АДРЕСА_1 , свідомо прихововання його аварійного стану, якому сприяла їх бездіяльність. Але за фактом порушення прокурором вимог ст. 214 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне порушення до ЕРДР, він був змушений звернутися до суду. 13.02.2020 р. ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова с. №645/775/20 зобов`язано прокуратуру звернення від 05.02.2020р. внести в ЕРДР и розпочати досудове розслідування. Позивач зазначає, що вимоги ч.1 ст. 214 КПК України носять імперативний характер та внесення в ЕРДР є обов`язком, а не правом посадової особи та свідоме порушення посадової особи ХМП№3 (на цей час Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова) зазначеної норми спричинило позивачу душевні страждання. 
З 2020 року по теперішній час відповідачі не вносили відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, вчиняють незаконні дії, що викликають сумнів в об`єктивності, неупередженості та незалежності розслідування, необґрунтовано зволікають з розслідуванням кримінального провадження, з розглядом його звернень та клопотань, приймають передчасні та протиправні рішення у справі, умисно вчинають дії щодо покривання протиправних дій вчинених посадовими особами Харківської міської ради, що й і було предметом звернення до органів поліції та прокуратури. В межах розслідування кримінального провадження № 42020221050000016 судом встановлено факти порушення його прав, а саме: 13 лютого 2020 року ухвалою Фрунзенського районного суду Харківської місцевої прокуратури № 3 внести ч до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, 21 вересня 2020 року ухвалою Фрунзенського районного суду зобов`язано слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області відповідно до ст. 220 КПК України надати потерпілому ОСОБА_1 письмове повідомлення за результатами розгляду його клопотання від 03.07.2020 та заяви від 26.08.2020; ухвалами від 11 травня 2020 року та 20 вересня 2021 року Фрунзенського районного суду м. Харкова постанови слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Самойленка Д.Ю. про закриття кримінального провадження від 27.03.2021 та від 10.09.2021 скасовано. 
Зазначає що вини відповідача ОСОБА_1 позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права в правової державі –Україна. Ніякої гарантії про захист порушених прав громадян та безкарність и вседозволеність бездільників - посадових осіб прокуратури області. З вини відповідача порушено його психологічне благополуччя, пропадає віра в справедливість та безкарність, що породжує зло і свавілля у цивілізованому суспільстві. Таким чином, він оцінює суму компенсації моральної шкоди, в розмірі – 780000 грн.
Рішенням Немишлянського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду розмірі 25000,00 грн.
Рішення мотивовано тим, що судом під час розгляду справи було встановлено, що Фрунзенським районним судом м. Харкова неодноразово скасовувались постанови СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 року. З ухвал суду вбачається, вказівки які в них містилися під час проведенного розслідування не виконані. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що є підтвердження завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 25000 гривень, виходячи із принципу розумності і виваженості, з огляду на конкретні обставини справи.
Не погодившись з рішенням суду Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державної казначейської служби України, шляхом списання х єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та зменшити її розмір.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково залучив до справи у якості відповідача Казначейство, адже позовна заява не містила порушень з боку Казначейства. Також позовні вимоги не містили вимог до Казначейства. Зазначає що Казначейство за своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначає що безспірне списання коштів за рішення суду з державного бюджету для компенсації шкоди здійснюється казначейством у відповідності з п.35, 38, 39 Порядку. Отже кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення в резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган через який грошові кошти мають перераховуватись чи номера чи виду рахунку. Тобто не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з ЄКР.
Не погодившись з рішенням суду Головне Управління Національної поліції в Харківській області подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при розгляді даної цивільної справи позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування. Зазначає що реалізація позивачем процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а скасування постанови про закриття кримінального провадження у справі не свідчить про протиправність дій працівників поліції оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень, а також не свідчить про наявність їх вини та завдання цим моральної шкоди позивачці.
Крім того, матеріали цивільної справи не містять жодного доказу про те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42020221050000016 та при прийнятті рішення про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, про закриття кримінального провадження за результатами розгляду його скарг посадовими особами Відділу поліції № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області.
Також апелянт зазначає що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Отже, заявник (потерпілий) в кримінальному провадженні у разі незгоди з діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню,а в задоволені апеляційної скарги Головного Управління національної поліції в Харківській області належить відмовити виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13.02.2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено. Зобов`язано прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3, на розгляді якого перебувала заява ОСОБА_1 , внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 05.02.2020 року та розпочати досудове розслідування. Про результати повідомити заявника ОСОБА_1 . Згідно змісту ухвали, судом встановлено, що «05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківській області з заявою в порядку ст. 214 КПК України про вчинене кримінальне правопорушення. Згідно копії супроводного листа Харківської місцевої прокуратури № 3 вбачається, що 10.02.2020 року заява ОСОБА_1 за належністю була направлена начальнику Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області. Вказана заява не була розглянута прокурором у відповідності до ст. 214 КПК України, та відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені».
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42020221050000016 від 19.02.2020 СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області зареєструвало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020221050000016 від 19.02.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13.02.2020 року.
25.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням про проведення зазначених в у ньому слідчих дій з метою повного та обґрунтованого розслідування та прийняття законного рішення.
22.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням про проведення слідчих дій.
Згідно відповіді слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Д. Самойленко від 27.04.2020 клопотання про виконання процесуальних дій зареєстроване за номером С-444 від 22.04.2020 було розглянуто та задоволено.
26.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про бездіяльність посадових осіб СВ ВП при розслідуванні обєднаного кримінального провадження №42020221050000016 від 19.02.2020 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України.
Як вбачається з відповіді начальника відділення СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції О. Денисенко від 31.08.2020 № С-1053/119-59/15-2020 - на даний час досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42020221050000016 від 19.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії направлені на забезпечення проведення повного, швидкого і всебічного досудового розслідування.
22.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Харківської місцевої прокуратури № 3 з заявою про бездіяльність посадових осіб СВ ВП при розслідуванні об`єднаного кримінального провадження №42020221050000016 від 19.02.2020 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України та ігнорування судового рішення справа № 645/5296/20 від 21.09.2020.
Згідно відповіді Харківської місцевої прокуратури № 3 від 30.10.2020 № 33/1-4166-20 на заяву ОСОБА_1 від 22.10.2020 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №42020221050000016 від 19.02.2020 та з інших питань, вбачається, що у провадженні СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №42020221050000016 від 19.02.2020 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та зобов`язано останнього провести ряд слідчих (розшукових) дій. З метою виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова для активізації проведення досудового розслідування, процесуальним керівником у кримінальному провадженні надано відповідні вказівки, та встановлено граничний термін їх виконання. Разом з цим, вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено підстав для ініціювання питання про відсторонення слідчого від здійснення досудового розслідування у провадженні. Окрім того повідомлено, що у відповідності до ст. 56 КПК України ОСОБА_1 має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, попередньо узгодивши із слідчим дату та час ознайомлення. Роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 303-307 Кримінального процесуального кодексу України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування оскаржуються до слідчого судді суду першої інстанції, у територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11.05.2021 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020221050000016 – задоволено. Постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Самойленка Д.Ю. від 27 березня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 – скасовано.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14.06.2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020221050000016 від 19.02.2020 – задоволено. Зобов`язано слідчого керівника СВ ВП №2 Харківського РВ №2 ГУНП в Харківській області повідомити належним чином ОСОБА_1 про результати розгляду його клопотання № 4 від 04.06.2021 р. як потерпілого у кримінальному провадження № 42020221050000016 за ч.1 ст. 366, ч.1 ст.367 КК України. Зобов`язано керівника СВ ВП №2 Харківського РВ №2 ГУНП в Харківській області надати потерпілому ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42020221050000016 за ч.1 ст. 366, ч.1 ст.367 КК України, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20.09.2021 року скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції Лісового О.О. від 10 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України – задоволено. Постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Самойленка Д.Ю. від 10 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 – скасовано. Матеріали кримінального провадження №42020221050000016 від 19.02.2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України – повернуто до СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області для вирішення питання про відновлення досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2025 року в задоволенні клопотання начальника СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області підполковника поліції Ірини Маник про роз`яснення ухвали суду – відмовлено. Виправлено описку в ухвалі слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 по справі № 645/5296/20 (Провадження №1-кс/645/1394/21). Постановлено в резолютивній частині ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 по справі № 645/5296/20 абзац два замість: «Постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Самойленка Д.Ю. від 10 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 – скасувати», зазначити правильним – «Постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Лісового О.О. від 10 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 – скасувати».
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21.09.2021 року скаргу потерпілого по кримінальному провадженню №42020221050000016 від 19.02.2020 ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого та начальника СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та зобов`язання провести певні дії – задоволено частково. Зобов`язано слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області відповідно до ст. 220 КПК України надати потерпілому ОСОБА_1 письмове повідомлення за результатами розгляду його клопотання від 03.07.2020 та заяви від 26.08.2020; зобов`язано слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області відповідно до ст. ст. 56, 221 КПК України надати потерпілому ОСОБА_1 матеріали кримінального провадження на ознайомлення з можливістю виготовлення копій необхідних документів; зобов`язано слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області протягом розумного строку провести необхідні слідчі дії за клопотаннями потерпілого ОСОБА_1 .
Згідно повідомлення Заступника начальника СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції К. Дягілєвої від 16.07.2024 № 59/119-12685/24 - в провадженні СВ відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020221050000016 від 19.02.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення передбачуваного ч.1 ст. 366, ч.1 ст.367 КК України, за фактом того що до Харківської місцевої прокуратури №3 18.02.2020 надійшла ухвала слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2020, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про внесення уповноваженими особами виконавчих органів ХМР завідомо неправдивої інформації щодо фактичного стану будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, до Харківської місцевої прокуратури №3 18.02.2020 надійшла ухвала слідчого судці Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2020, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 з питань бездіяльності уповноважених осіб виконавчих органів ХМР, неналежне виконання якими службових обов`язків привело до аварійного стану будинку АДРЕСА_1 , ПІБ, дата народження особи, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї.
Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 13.11.2024, позивач по справі звернувся з заявою до Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова з приводу внесення відомостей до ЕРДР про скоєння кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 382 КК України, в зв`язку з не виконанням посадовими особами відповідача ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні ухвали суду від 20.09.2021 №645/5296/20 на протязі понад 4 років.
Як вбачається з відповіді заступника начальника СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області капітана поліції К. Дягілєвої від 22.11.2024 на запит судді Фрунзенського районного суду міста Харків І. Ульяніч - кримінальне провадження що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020221050000016 від 19.02.2020р. за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, 10.09.2021 року на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України слідчим було закрито. Крім того, повідомляємо Вам, що 20.11.2024 року до ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області з прокуратури Немишлянського району м. Харкова надійшла заява №11611-24 від 13.11.2024- ОСОБА_1 , яка була зареєстрована в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інших подій за №16659 від 20.11.2024 року, та зареєстрована в журналі звернень громадян за №С-958 від 20.11.2024 року, на даний час вказана заява ОСОБА_1 перебуває на розгляді СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, та у встановлений законом термін заявнику буде надана відповідь. 
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24.03.2024 року скаргу ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України щодо не внесення уповноваженими особами ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області внести відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17.02.2025 року за № 2936 про скоєння кримінального правопорушення та повідомити про це заявника ОСОБА_1 . В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
Згідно листа заступника начальника ВП-начальника слідчого відділу ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області підполковника поліції Ірини Маник від 14.04.2025 вбачається що 20.02.2025 року з Фрунзенського районного суду м. Харкова до ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала суду, щодо виправлення рішення у резолютивній частині ухвали суду від 20.09.2021 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №42020221050000016. 20.02.2025 рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова по кримінальному провадженню виконано, досудове розслідування на підставі вказаної ухвали відновлено та подальше проведення досудового розслідування доручено слідчому СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області Омельченко В.Р.
Згідно повідомлення начальника Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області С. Дводненко від 13.06.2025 - звернення ОСОБА_1 від 14.04 2025 до Урядового контактного центру щодо невиконання працівниками слідчого відділення ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області розглянуто керівництвом Харківського РУП № 2. Для перевірки фактів, викладених у зверненні, наказом начальника ХРУП №2 від 30.05.25 № 201 призначено службове розслідування. Під час проведення службового розслідування встановлено, що відомості, викладені у зверненні від 14.04.2025 щодо невиконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 працівниками слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області знайшли своє підтвердження. Проте, відповідно до ч 1 ст. 21 Дисциплінарного статур Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У зв`язку з цим притягнути старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області капітана поліції Самойленка Д.Ю. та начальника СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській, області підполковника поліції Маник І.А до дисциплінарної відповідальності неможливо. Матеріали за фактом невиконання працівниками СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.09.2020, направлені для розгляду та прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства 24.02.2025 за вих. № 14893/19-67-01 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтава.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із неправомірними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування при реєстрації та розслідуванні кримінального провадження, у якому він є потерпілою особою, а також винесенням слідчим незаконної і невмотивованої постанови про закриття кримінального провадження, які скасовані в судовому порядку, йому завдано глибокі та довготривалі моральні страждання.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17, від 04 липня 2018 року в справі № 638/14260/16 ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 646/5224/17, від 28 листопада 2018 року в справі № 638/9055/15-ц з аналогічним предметом спору.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Викладені позивачем обставини узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, за змістом якої шкода завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Таким чином, основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди, є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
З матеріалів справи вбачається, що Немишлянським районним судом м. Харкова неодноразово скасовувались постанови СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження № 42020221050000016 від 19.02.2020 року. З ухвал суду вбачається, вказівки які в них містилися під час проведенного розслідування не виконані.
Отже судова колегія вважає встановленим факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача, у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.
Таким чином посилання Головного Управління національної поліції в Харківській області на недоведеність вини відповідача та/або протиправної поведінки з боку відповідача до уваги не приймаються оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Отже доводи апеляційної скарги Головного Управління національної поліції в Харківській області не спростовують висновків суду у цій частині рішення та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Разом з тим суд першої інстанції не врахував, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню саме з Державного бюджету України, а тому у цій справі резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Так, згідно з пунктом 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.
Відповідно до пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Таким чином, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України. Управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, входить до компетенції Державного казначейської служби України. 
Тому висновок суду першої інстанції про стягнення коштів з Державної казначейської служби, а не з Державного бюджету України є помилковим. 
Вказане узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 314/3982/14-ц.
З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України знайшли своє часткове підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в резолютивній частині із зазначенням щодо порядку стягнення компенсації моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України.
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено тільки в частині мотивів, підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Харківській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – задовольнити частково.
Рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2025 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.»
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:   О.Ю. Тичкова

Судді:    Н.П. Пилипчук

О.В. Маміна