УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року
м. Київ

справа № 522/14815/21
провадження № 61-6444ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
У серпні місяці 2021 року Публічне акціонерне товариство «Місто Банк» (далі - ПАТ «Місто Банк») звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року замінено сторону позивача - ПАТ «Місто Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі - ТОВ «Цикл Фінанс»).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором №73/Ф/USD від 12 лютого 2007 року у розмірі, який станом на 12 грудня 2022 року складає 311 196, 30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 грудня 2022 року 36,5686 грн за 1 долар США складає 11 380 013, 02 грн.
Звернено стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 12 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко В. Д. та зареєстрований в реєстрі за № 376, а саме: нежиле приміщення магазину під № 31, розташоване в місті Одеса по площі Грецькій за № 3/4 (три дріб чотири), яке в цілому складається з нежилого приміщення другого поверху, загальною площею 206, 2 кв. м., встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 24 березня 2026 року адвокат Бочевар М. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту судового рішення.
12 травня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Бочевар М. П. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року.
Касаційну скаргу заявник обґрунтовує неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також неврахуванням висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Зокрема, вказує, що апеляційний суд не врахував, що заявника не було належним чином повідомлено про дату розгляду справи в судовому засіданні, за наслідками якого судом першої інстанції ухвалено рішення в справі, та не враховано обставини непереборної сили. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2026 року для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1  в справі № 522/14815/21 визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Тітова М. Ю., суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.
На підставі розпорядження заступника керівника Апарату - керівника секретаріату від 14 травня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Коротенка Є. В. на підставі службової записки судді Тітова М. Ю.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2026 року справу № 522/14815/21 призначено судді - доповідачеві Тітову М. Ю.; судді, які входять до складу колегії: Зайцев А. Ю., Коротун В. М.
Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку 
про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. В контексті наведеної статті під неповідомленням особи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).
Такий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18.
Апеляційним судом встановлено, що заявник 04 жовтня 2021 року отримав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2021 року, був присутнім у судовому засіданні 20 жовтня 2021 року, ознайомлювався з наступною датою розгляду справи, крім того 08 листопада 2021 року звертався до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічною позовною заявою, 22 листопада 2021 подавав клопотання про залишення його зустрічної позовної заяви без розгляду. Окрім того 08 лютого 2022 року від імені заявника у судовому засіданні брав участь його представник.
Із матеріалів справи вбачається, що повний текст рішення суду першої інстанції, з апеляційною скаргою на яке звернувся заявник, складено 28 грудня 2023 року.
Однак апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року представник заявника подав лише 24 березня 2026 року, тобто більше ніж через два роки після його ухвалення. 
В апеляційній скарзі заявник зазначив, що рішення суду першої інстанції він не отримував, а ознайомився з ним лише 25 лютого 2026 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Окрім того зазначені заявником в апеляційній та касаційній скаргах обставини не є обставинами непереборної сили.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник не навів таких обставин.
Врахувавши факт подання апеляційної скарги після спливу більше, ніж одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення, обізнаність заявника про розгляд справи в суді, відсутність обставин непереборної сили, апеляційний суд у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття апеляційного провадження, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
З огляду відсутність обставин непереборної сили та встановлені апеляційним судом обставини обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи, посилання заявника на те, що він не отримував копії рішення суду першої інстанції, не свідчать про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Інші аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун