Справа № 331/2500/26
н/п 2/953/3400/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова, у складі головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ "КОШЕЛЬОК" Гурський Г.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за договором позики № 3155706720-623214 від 21.02.2022 у розмірі 20 869,80 грн та судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 2 422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язання зі своєчасного повернення кредитних коштів.
Виклад позиції відповідача 
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.
Суд ухвалою від 23.04.2026 прийняв справу до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження, призначив її до розгляду з повідомленням (викликом) сторін та встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав.
Розгляд справи відкладався з метою належного повідомлення відповідача, зокрема, до 25.06.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, вказавши, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом надсилання ухвали суду та судових повісток до його електронного кабінету, які отримані ним, що підтверджується довідками суду, що згідно зі ст. 128, 272 ЦПК України вважається належним повідомленням. Відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд ухвалою від 25.06.2026, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, ухвалив здійснювати розгляд у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
15.09.2021 ТОВ "КОШЕЛЬОК" та ОСОБА_1 уклали договір № 3468907374-463723 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 
Відповідно до пунктів 1.1. – 1.4 договору сума кредиту – 5 500,00 грн; тип кредиту – споживчий кредит; проценти за користування кредитом: 2 832,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,15 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду; тип процентної ставки – фіксована. Кредит надається на 23 діб (п. 2.1. договору). Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні 212 статті ЦПК, що має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду; з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування (п. 3.6 – 3.8 договору). 
Відповідно до наданої виписки про рух коштів по рахунку боржника ОСОБА_1 за період з 14.09.2021 по 16.09.2021 вбачається зарахування кредитних коштів в розмірі 5 500,00 грн 15.09.2021. 
Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором № 3468907374-463723 складає 18 725,75 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом основним боргом: 5 500,00 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками: 13 225,75 гривень.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Між учасниками справи склались правовідносини щодо позики, яке спочатку виникло між кредитором і боржницею. Спір у справі стосується повернення заборгованості за наданими у користування коштами, зокрема, таких коштів і процентів за користування ними. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір з позивачем, за яким перший отримав кредит, тобто сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору (строку, процентів тощо). Відповідач не заперечував факту укладення договору.
Факт укладення договору та отримання коштів підтверджується наданими доказами, зокрема, договором, випискою по особовому рахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
З матеріалів справи вбачається, що кредитор за договором надав грошові кошти боржниці, тобто виконали свої зобов`язання з надання коштів, що підтверджується виписками по рахунку.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування, однак в порушення ст. 509, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість. А тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача.
При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Відповідач доказів на підтвердження повернення наданих у користування коштів та заперечень щодо розміру заборгованості не надав.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати
Позивач заявив до стягнення судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 662,40 грн і 10 000 грн, відповідно.
Щодо судового збору
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правову допомогу
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат додав (в копіях):
- договір про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладений між Товариством та адвокатським бюро "Герман Гурський та партнери";
- додатком до договору про надання правової допомоги від 17.03.2025, відповідно до якого, загальна вартість послуг складає 10 000 грн, з яких оформлення документів щодо надання правової допомоги – 1000 грн; збір та аналіз доказів, формулювання правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору – 2000 грн; складання позовної заяви – 4000 грн; формулювання додатків до позовної заяви – 2000 грн; відправка позову стороні, до суду, формулювання адвокатського досьє по справі – 1000 грн. 
- довіреність від 18.05.2025.
Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд враховує, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмету спору. Позивач заявив до стягнення 18 725,75 грн, а витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, тобто більше ніж 53 % від суми позову. При цьому справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції). А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору, що, враховуючи дані, конкретні обставини справи, є підставою для часткової відмови у задоволенні таких вимог (8000 грн), а до стягнення підлягає сума у розмірі 2 000 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 76 – 81, 141, 263 – 265, 280 – 282, 354, 355 ЦПК України
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" суму заборгованості за договором позики № 3468907374-463723 від 15.09.2021 у розмірі 18 725,75 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 000 грн.
У решті заяви відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дані про сторін:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОШЕЛЬОК" (08135, Київська обл., с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8А, код 40842831).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Повне судове рішення складено та підписано 25.06.2026.

Суддя Роман ВІТЮК