Справа № 161/7174/26 
Провадження № 1-кп/161/990/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк        11 травня 2026 року   Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
обвинувачених – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026030580000035 від 06.01.2026, відносно:
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Милушин, Луцького району, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда дитинства ? групи, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, зокрема:
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України, - 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, - 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України, -  
В С Т А Н О В И В :

05.01.2026 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно із військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцями, яким видано службові посвідчення, будучи наділеними службовими повноваженнями з метою виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу по мобілізації на особливий період, здійснили виїзд для проведення оповіщення та вручення повісток. Прибувши за адресою: АДРЕСА_4 .
Далі, близько 17 години до вказаних військовослужбовців підійшли місцеві жителі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, групою осіб без попередньої змови почали себе агресивно поводити та нецензурно висловлюватися в сторону військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та під час словесного конфлікту ОСОБА_6 достовірно знаючи, що перед ним знаходяться військовослужбовці, які перебували у військовому однострої, із знаками розрізнення, усвідомлюючи, що вони перебувають при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою припинення законної діяльності працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, почав шарпати ОСОБА_8 за верхній одяг, після чого наніс два удари кулаком лівої руки у обличчя останнього. Внаслідок вказаних дій військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови та нижньої щелепи справа з синцями в правій завушній ділянці та на передній поверхні правої вушної раковини, які згідно висновку експерта №08 від 06.01.2026 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 інкримінується умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень службовій особі у зв`язку із її службовою діяльністю, вчиненому групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України. 
Крім того, 05.01.2026 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно із військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцями, яким видано службові посвідчення, будучи наділеними службовими повноваженнями з метою виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу по мобілізації на особливий період, здійснили виїзд для проведення оповіщення та вручення повісток. Прибувши за адресою: АДРЕСА_4 .
Далі, близько 17 години до вказаних військовослужбовців підійшли місцеві жителі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, групою осіб без попередньої змови почали себе агресивно поводити та нецензурно висловлюватися в сторону військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та під час словесного конфлікту ОСОБА_7 достовірно знаючи, що перед ним знаходяться військовослужбовці, які перебували у військовому однострої, із знаками розрізнення, усвідомлюючи, що вони перебувають при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою припинення законної діяльності працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком лівої руки у праву скроневу ділянку голови військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , чим спричинив останньому фізичний біль, і не спричинив тілесні ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується умисне нанесення побоїв службовій особі у зв`язку із її службовою діяльністю, вчиненому групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України. 
Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України, визнали повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місцях та часу подій, про які зазначено в обвинувальному акті, показали, що дійсно 05.01.2026 перебуваючи в с. Лище, Луцького району, Волинської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту із військовослужбовцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , нанесли удари по тілу останніх. У вчиненому щиро розкаялися, просили суворо не карати та обрати відносно них покарання не пов`язане із позбавленням волі.
В судове засідання потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не з`явилися, попередньо подали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності в яких вказали, що претензій майнового та морального до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не будуть мати в разі здійснення останніми донатів у вигляді грошових коштів на потреби Збройних Сил України, при призначенні покарання покладаються на розсуд суду.
Крім цього, винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.350 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме:
- протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.01.2026 року, згідно яких потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомили про те, що 05.01.2026 року близько 17.00 год. під час застосування заходів про оповіщення та мобілізацію населення в с. Лище Луцького району Волинської області невідомими особами чоловічої статі було здійснено перешкоджання проведення даних заходів; 
- протоколом огляду місця події від 05.01.2026 року із фототаблицями, згідно якого оглянуто прилегла територія до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Лище, вул. Молодіжна, 14а, де було виявлено легковий автомобіль марки «БМВ» на іноземній реєстрації, який перебував у користуванні військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому наявні механічні пошкодження та на кузові якого виявлено змиви слідів рук;
- протоколом затримання ОСОБА_7 від 06.01.2026 року, згідно якого останнього було затримано безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом затримання ОСОБА_6 від 06.01.2026 року, згідно якого останнього було затримано безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом огляду предмету (відеозапису) від 06.01.2026 року, згідно якого встановлено протиправні дії, вчиненні обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме потерпілих  ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . 
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в їх сукупності, суд вважає їх такими, що об`єктивно та послідовно підтверджують встановлені судом обставини та винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні вище перелічені докази, які є логічними та узгоджуються між собою. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися заподіянні легких тілесних ушкоджень службовій особі у зв`язку із її службовою діяльністю, вчиненими групою осіб, без попередньої змови між собою вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України
ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у нанесення побоїв службовій особі у зв`язку із її службовою діяльністю, вчиненими групою осіб, без попередньої змови між собою, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особи, які вчинили злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії не тяжких злочинів, дані про осіб винних та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття.
До обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення будучи в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
До обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення будучи в стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації та проживання, по місцю проживання скарг на поведінку та спосіб життя не надходило, позитивно характеризується зі слів сусідів по місцю проживання, являється з дитинства особою з інвалідністю, є учасником бойових дій, хворіє, обліку в лікаря нарколога не перебуває, потерпілі претензій до обвинуваченого не мають, на суворому покаранні не настоюють, при призначенні покарання покладаються на розсуд суду, крім того усвідомлюючи протиправність своїх дій здійснив донат у вигляді грошових коштів на потреби Збройних Сил України.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_6 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, потерпілі будь яких претензій до обвинуваченого не мають, на суворому покаранні не настоюють, при призначенні покарання покладаються на розсуд суду.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_7 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.
На думку суду, такі покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченими, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, думку потерпілих, які не настоювали на покаранні пов`язаному із позбавленням волі, враховуючи молодий вік останніх, суд вважає за можливе звільнити обвинувачених від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на їх обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може (не є преюдиційним) застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. 
В судовому засіданні встановлено, що згідно висновку експерта №92 за результатами судово-психіатричної експертизи від 16.03.2026 року, ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованих йому протиправних дій страждав на емоційно-нестабільний розлад травматичного генезу (F06.6) в стані гострої реактивно-обумовленої декомпенсації, внаслідок чого повною мірою не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Однак в даний час, ОСОБА_6 страждає на емоційно-нестабільний розлад травматичного генезу в стані нестійкої компенсації, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, постати перед слідством і судом.
Враховуючи вище наведене та те, що ОСОБА_6 на даний час проходить періодичне лікування, щодо зазначеного захворювання, тому суд не вбачає підстав для застосування примусових заходів медичного характеру у відповідності до ст.94 КК України, оскільки останній може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Запобіжні заходи до вступу вироку в законну силу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно залишити попередні – домашній арешт, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду та від уникнення призначеного судом покарання.
Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченим термін їх попереднього ув`язнення та термін перебування під цілодобовим домашнім арештом, у відповідності до вимог ч.ч.5, 7 ст.72 КК України.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а скасування арешту майна відповідно до вимог ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. 
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_6  від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.
Нагляд за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишити попередній у виді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення з 06.01.2026 по 08.01.2026 включно, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі та термін перебування під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 09.01.2026 року по 03.03.2026 року, із розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.
ОСОБА_7  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. 
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.
Нагляд за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити попередній у виді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 06.01.2026 по 08.01.2026 включно, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі та термін перебування під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 09.01.2026 року по 03.03.2026 року, із розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.
Речові докази: 
- транспортний засіб марки «BMW», моделі «320D», чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , 1999 р.в., VIN: НОМЕР_2 - повернути (залишити) належному користувачу;
- DVD-R диск, змиви з транспортного засобу та сліди рук із транспортного засобу, які поміщені до спеціального пакету PSP 1469635 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- мобільний телефон марки «Оппо» синього кольору, без чохла, з пошкодженим склом - повернути (залишити) за належністю законному володільцю – ОСОБА_7 ; 
- мобільний телефон марки «Iphone 11», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 та курточку чорного кольору- повернути (залишити) за належністю законному володільцю – ОСОБА_6 ;
- предмет зовні схожий на хімічний сигнал тривоги СХТ40 із написом «254-1-64», предмет зовні схожий на хімічний сигнал тривоги СХТ40 із написом «254-2-80», предмет зовні схожий на реактивний сигнальний патрон РСП-30 з наявним маркуванням на бічній стороні корпусу «фігура трикутника-4-89», предмет чорного кольору зовні схожий на димову гранату РДГ55ч, предмет зовні схожий на ручну димову гранату РДГ2Б із написом на корпусі у вигляді літер «Б» - знищити.
Арешти, які накладені ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.01.2026 на речі та предмети, скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя            ОСОБА_1