УХВАЛА
04 травня 2026 року
м. Київ
справа № 619/1883/17
провадження № 61-5470ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2026 року у справі за позовом Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської районної державної адміністрації, Фонду державного майна України до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про визнання недійсним 
та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та про скасування державної реєстрації земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Дергачівський районний суд Харківської області ухвалою від 05 лютого 2026 року на підставі частини одинадцятої статті 187 ЦПК України позовну заяву Харківської обласної прокуратури залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків.
Дергачівський районний суд м. Харкова ухвалою від 11 лютого 2026 року продовжив розгляд цивільної справи № 619/1883/17 та призначив по справі підготовче судове засідання.
Указану ухвалу ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області 
від 11 лютого 2026 року повернув заявниці.
22 квітня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатка 
Бова В. О., через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2026 року 
у зазначеній справі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку 
про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення 
за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову 
в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими 
або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У частині другій статті 352 ЦПК встановлено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси
та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Положеннями частини першої статті 353 ЦПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
У постанові від 29 травня 2019 року в справі №219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, 
що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку 
та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити 
до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета 
є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, 
є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі 
№ 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23) вказано, що з урахуванням основних засад судочинства та необхідності забезпечення права на апеляційний перегляд справи будь-яка ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню або самостійно, або разом із рішенням суду по суті спору. Перелік ухвал, 
на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений 
у частині першій статті 353 ЦПК України. Цей перелік не є вичерпним: ухвала, зазначена в частині першій статті 353 ЦПК України, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду; за відсутності ухвали в цьому переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом 
із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої процесуальні права в інший спосіб).
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі 
№ 1909/3089/2012 (провадження № 61-11723сво20).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 346/5011/18 (провадження № 61-2235св19) зазначено, що системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова 
в її вчиненні. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують 
для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють 
їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжкових ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується 
до прийняття остаточного рішення у справі.
Предметом апеляційного оскарження, як встановлено судом апеляційної інстанції, є ухвала суду першої інстанції про продовження розгляду справи та призначення підготовчого судового засідання, яка не передбачена переліком, наведеним 
у статті 353 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Встановивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2026 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції правильно виснував про наявність передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України підстав для повернення апеляційної скарги апелянтці.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.
Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2026 року у справі за позовом Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської районної державної адміністрації, Фонду державного майна України 
до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», 
про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, 
яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання 
та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров