Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.05.2026  	Справа №607/11576/26 Провадження №2-о/607/350/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Кунець Н.Р.
за участі секретаря судового засідання Дмитрик В-М.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Федотов Ілля Сергійович, заінтересована особа Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Федотов І.С., звернулась в суд із заявою, в якій просить встановити факт народження особи чоловічої статі – дитини ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – місто Севастополь, від матері – ОСОБА_1 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та батька – ОСОБА_3 . 
В обґрунтування заяви заявник вказує на те, що вона є громадянкою України та до квітня 2026 року проживала в м. Севастополь, яке з 20.02.2014 є тимчасово окуповане російською федерацією, проте 15.04.2026 вона повернулася на територію України через тимчасово закритий пункт пропуску «Мокрани» - «Доманове». 16.07.2021 вона перебуваючи на тимчасово окупованій території України, народила дитину чоловічої статі ОСОБА_2 . Окупаційною владою 24.06.2022 було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . При цьому, встановлення факту народження особи чоловічої статі – дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідне заявнику для проведення державної реєстрації його народження компетентним органом виконавчої влади України, а в інший спосіб, окрім як шляхом звернення до суду, встановити цей факт неможливо. На підставі викладеного заявник просить заяву задовольнити.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 27.05.2026 на 16 год. 30 хв.
Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Федотов І.С. в судове засідання не з`явились, проте адвокат Федотов І.С. подав заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника, заяву підтримують та просять задовольнити.
У судове засідання представник заінтересованої особи Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини:
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 виданим 11.11.2019 органом 5116. 
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого повторно 24.06.2022, установою, яка розташована на території непідконтрольній українській владі, зокрема, Відділом записів актів цивільного стану Ленінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополь, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь та його батьками є: батько – ОСОБА_3 , громадянин Російської Федерації; мати – ОСОБА_1 , громадянка України. 
13.04.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 видано посвідчення особи на повернення в Україну № НОМЕР_4 . В особливих відмітках до вказаного посвідчення містяться відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно даних із витягу зі списку громадян України, які повернулись на територію України через тимчасово закритий пункт пропуску «Мокрани»(рб) – Доманове» (Україна), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернулись на територію України 15.04.2026.
Як вбачається із витягу з реєстру Одеської міської територіальної громади № 2026/008462688 від 25.05.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.10.2016. 
За приписами пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. 
Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, Заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
На підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , і відповідно особою, яка має право на звернення до суду з цією заявою.
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє на даний час.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.
Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
Так, з 20.02.2014 м. Севастополь відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, визнана тимчасово окупованою територією.
Таким чином, м. Севастополь станом на 16.07.2021 було тимчасово окупованою територією України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст. 1 цього Закону воно є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
Підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Вимогами статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Судом встановлено та не викликає жодних сумнівів, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в м. Севастополі народила дитину чоловічої статі – ОСОБА_2 , при цьому необхідність встановлення факту народження останнього зумовлена необхідністю отримання свідоцтва про народження ОСОБА_2 , згідно чинного законодавства України. 
Реєстрація народження ОСОБА_2 була проведена на тимчасово окупованій території України, а свідоцтво про народження, видане установою, яка знаходиться на окупованій території згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним і не створює правових наслідків. 
В той час, як іншого способу встановлення даного факту немає.
Водночас, частиною 1 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
За змістом ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази перебування заявника в офіційному шлюбі з батьком дитини ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , а також відсутні спільна заява батьків про погодження дитини від ОСОБА_3 або рішення суду з даного питання, а відтак відомості про батька дитини слід записати у порядку ч. 1 ст. 135 СК України, а саме, ОСОБА_3 , громадянин Російської Федерації.
За таких обставин суд вважає, що для проведення державної реєстрації народження дитини ОСОБА_2 в позасудовому порядку існують об`єктивні перешкоди, а тому заяву ОСОБА_1 , слід задовольнити частково, встановивши факт народження дитини чоловічої статі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь, матір`ю якого є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України вказати – ОСОБА_3 , громадянин Російської Федерації.
Відповідно до правил статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту народження допустити до негайного виконання.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд,- УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Федотов Ілля Сергійович, заінтересована особа Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, – задовольнити частково.
Встановити факт народження дитини чоловічої статі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь, матір`ю якого є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України вказати – ОСОБА_3 , громадянин Російської Федерації.
Рішення підлягає до негайного виконання.
Копію судового рішення невідкладно надіслати до Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, для державної реєстрації народження особи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ..
Заінтересована особа: Пересипський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 37947480, адреса місця знаходження:Десантний Бульвар, 14, м. Одеса.

Повне рішення суду складене 28.05.2026.
Головуючий суддя    	Н. Р. Кунець