ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/7924/24 пров. № А/857/24393/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Малого приватного підприємства “Транспортник” на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №380/7924/24 за адміністративним позовом Малого приватного підприємства “Транспортник” до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,-

суддя(і) у І інстанції Гулкевич І.З.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення  не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2024 року Мале приватне підприємство “Транспортник” (далі – позивач, МПП “Транспортник”) звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови №ПШ054870 від 20.03.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Зазначає, що 20.03.2024 відповідачем була складена постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог, передбачених ст. 39 і ст. 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” №ПШ054870 в розмірі 17000 грн. Позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав накладати на нього вказаний адміністративно-господарський штраф, оскільки у водія в наявності були усі документи, які підтверджують право здійснення перевезення пасажирів. Для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій висловив прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що забезпечення перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування регламентовано договором №102, укладеним 10.05.2018 року між Дрогобицькою районною державною адміністрацією та МПП «Транспортник» строком на п`ять років. Зазначений договір діяв до 09.05.2023 та, у зв`язку із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 №512 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. №176 і від 03 грудня 2008 р. №1081», продовжив свою дію на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. У зв`язку із цим вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що складена з порушенням вимог чинного законодавства, а дії посадових осіб Укртрансбезпеки протиправними.
Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зокрема посилається на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі №380/17417/23, якою відмовлено у задоволенні позову МПП «Транспортник» до Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації, Обласного конкурсного комітету з розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що не виходять за межі території Львівської області Львівської обласної державної адміністрації. Однак судом першої інстанції не взято до уваги та навмисно упущено факт відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою МПП «Транспортник» на вказану постанову апеляційного суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача Укртрансбезпека підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2018 року між МПП “Транспортник” та Дрогобицькою районною державною адміністрацією був укладений договір №102 на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування. Предметом договору було право на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування №168 Борислав (вул. Коваліва) - Східниця, №176 Трускавець АС – Східниця, №165 Борислав АС - Дрогобич АС з виконанням окремих рейсів до СШ№5 м. Борислав. Термін дії договору до 9 травня 2023 року.
06.02.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки у Львівській області, відповідно до направлення на перевірку №013215 від 05.02.2024, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, якими здійснюються перевезення пасажирів та вантажів.
Під час такої перевірки о 17 год. 50 хв. 06.02.2024 був зупинений транспортний засіб марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: під час перевезень пасажирів за маршрутом №176 “Трускавець– Східниця” на момент перевірки у водія відсутні: схема маршруту, розклад руху та таблиця вартості проїзду. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” ч. 1 абз. 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених в ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме відсутні: схема маршруту, розклад руху та таблиця вартості проїзду. Пояснення водія про причини порушень: водій вказує, що перевезення здійснюється згідно дозвільних документів.
12.02.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, відповідно до якого позивача запрошено прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 20.03.2024 о 09:00 год. за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Малехів, вул. Володимира Івасюка, буд. 8, 3-й поверх.
Так, 20.03.2024 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Д. Чиженко винесено постанову №ПШ054870 про застосування адміністративного-господарського штрафу, якою до МПП “Транспортник” застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн за порушення статей 39, 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
Вважаючи таку постанову відповідача протиправною, МПП “Транспортник” звернулося до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі – Закон № 2344-III).
Статтею 34 Закону №2344-III визначені вимоги до автомобільного перевізника, з-поміж яких автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Статтею 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 згаданого Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спір у цій справі виник щодо постанови Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.03.2024 №ПШ 054870 в розмірі 17000 грн, яка винесена у зв`язку з відсутністю у водія чинної схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості проїзду. 
Звертаючись до суду, позивач доводив, що у водія в наявності були усі документи, які підтверджують право здійснення перевезення пасажирів. При цьому позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 №512 доповнено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, пунктом 14-1 такого змісту: 14-1. Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (або дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування), строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування.
Проте відповідач стверджує, що у позивача вийшов строк дії договору з Дрогобицькою районною державною адміністрацією на перевезення пасажирів на автобусному маршруті, відтак у позивача були відсутні чинна схема маршруту та розклад руху. 
Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону №2344-ІІІ, відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Згідно з частиною третьою статті 35 Закону №2344-ІІІ, перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Порядком розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, що затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 встановлено вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів (далі – Порядок №278).
Пунктом 1.3 розділу І Порядку №278 передбачено що автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Пунктом 1.4 розділу І Порядку №278 встановлено, що схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.
Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №278 передбачено, що паспорт маршруту включає: схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).
У паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.
Відповідно до пункту 2.2. розділу ІІ Порядку №278, схема автобусного маршруту виготовляється:
міського - на плані або фрагменті плану міста у вигляді лінії впродовж вулиць, якими прокладено автобусний маршрут;
приміського - на карті автомобільних доріг або фрагменті карти автомобільних доріг області/району з нанесенням лінії проходження маршруту;
міжміського - на карті автомобільних доріг чи фрагменті карти автомобільних доріг України з нанесенням лінії проходження маршруту.
На схемах міських маршрутів позначаються назви вулиць, якими проїздить автобус.
На схемах приміських та міжміських маршрутів умовними знаками позначаються населені пункти, якими проїздить автобус, без зазначення вулиць та додатково наводяться схеми проїзду через районні та обласні центри, де розкладом руху передбачається заїзд на автостанцію.
Автостанції, початковий та кінцевий пункти маршруту (зупинки) за маршрутом відмічаються на схемі маршруту із зазначенням їх назв. При розробці схеми маршруту враховують, що відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування повинно здійснюватись тільки з територій автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.
На лінії шляху проходження маршруту позначаються проміжні зупинки, мости/шляхопроводи, пункти перетинання державного кордону, залізничні переїзди, небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Схема маршруту будь-якого сполучення виконується в масштабі не менше ніж 1:400000.
Згідно з підпунктами 2.4.1, 2.4.2 та 2.4.3 пункту 2.4 розділу ІІ Порядку №278, розклад руху автобусів включає:
для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у режимі маршрутного таксі: номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.
Для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у звичайному та експресному режимі руху:
номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.
Для міжміських маршрутів регулярних перевезень:
номер рейсу; час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.
Пунктом 5.1 розділу V Порядку № 278 встановлено, що паспорт маршруту регулярних перевезень перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права на обслуговування маршруту або з яким розірвано договір про організацію перевезень чи анульовано дозвіл на перевезення пасажирів, є нечинним.
Таким чином, як вірно виснував суд першої інстанції, обов`язковим документом для регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника є договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезень та паспорт маршруту, який затверджується на строк дії такого договору.
А отже слід погодитись з думкою суду першої інстанції, що у випадку якщо договір про організацію перевезень не укладений, то паспорт маршруту, складовими якого є схема, розклад маршруту та таблиця вартості проїзду, не мають жодного правового значення та не можуть вважатися документами для регулярних пасажирських перевезень, які визначені частиною другою 39 Закону № 2344-III.
У контексті спірних правовідносин, апеляційний суд зазначає, що за загальним правилом, перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування здійснюється на підставі договору, що укладається з автомобільним перевізником – переможцем конкурсу на строк не більше трьох років.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 уведений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та тривав станом на момент виникнення спірних правовідносин.
З метою забезпечення безперервності транспортного сполучення в умовах повномасштабного вторгнення, Кабінет Міністрів України постановою від 29.04.2022 №512 доповнив Правила №176 та Порядок №1081 пунктами 14-1 і 4-1 відповідно, які передбачали можливість продовження строку дії договорів про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, дія яких закінчується в період дії воєнного стану в Україні, без проведення конкурсу.
З аналізу пункту 14-1 Правил №176 та пункту 4-1 Порядку №1081 випливає, що для продовження дії договору без проведення конкурсу на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування необхідно дотримання двох умов:
– згода сторін договору;
– спроможність автомобільного перевізника виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.
Щодо першої умови, то апеляційний суд зазначає, що сторонами договору перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування є автомобільний перевізник та організатор пасажирських перевезень.
Залежно від особливостей автобусного маршруту, зокрема місцезнаходження початкового та кінцевого пункту, організація пасажирських перевезень, покладається на різних суб`єктів.
Так, відповідно до статті 7 Закону №2344-ІІІ (у редакції, чинній на момент укладення Договору №102) організатором перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району [до яких відносяться маршрути №165 «Борислав АС (школа №5) – Дрогобич АС», №168 «Борислав (вул. Коваліва) – Східниця», №176 «Трускавець АС – Східниця»] були районні державні адміністрації.
Як встановлено судом, саме з Дрогобицькою районною державною адміністрацією, як організатором перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування №165, №168 і №176, що не виходять за межі Дрогобицького району, МПП «Транспортник» було укладено Договір №102 від 10.05.2018.
Водночас особливістю спірних правовідносин є те, що Законом України від 07.09.2021 № 1712-IX, який набрав чинності 02.10.2021, статтю 7 Закону № 2344-III викладено у новій редакції.
Унесені вказаним Законом зміни передбачали приведення порядку організації пасажирських перевезень автомобільним транспортом органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до нового адміністративно-територіального устрою, що виник у зв`язку з добровільним об`єднанням територіальних громад.
У зв`язку з цим у новій редакції статті 7 Закону № 2344-III визначення організатора пасажирських перевезень залежить, у першу чергу, від того, чи виходить відповідний маршрут за межі території територіальної громади.
Зокрема, відповідно до статті 7 Закону № 2344-III (у редакції Закону України від 07.09.2021 № 1712-IX) забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох або більше територіальних громад та не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області покладається на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.
Отже, з 02.10.2021 районні державні адміністрації більше не належать до суб`єктів забезпечення організації пасажирських перевезень.
Щодо впливу зазначених новел на статус договорів, що були укладені до 02.10.2021 з відповідними районними державними адміністраціями (як Договір №102) та продовжували бути чинними, то суд зазначає, що одночасно з внесенням змін до статті 7 Закону №2344-III у частині суб`єкта, на якого покладається організації пасажирських перевезень, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 07.09.2021 №1712-IX було передбачено, що договори про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку дії таких договорів.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що зміна суб`єкта забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування внаслідок внесення змін до статті 7 Закону № 2344-III не є підставою для автоматичної зміни сторони договору, що був укладений до 02.10.2021, у тому числі в порядку компетенційного правонаступництва.
Закон № 2806-IV регулює відносини, пов`язані з отриманням певних дозволів (висновків, рішень, погоджень, свідоцтв), необхідних для провадження певних видів господарської діяльності та / або певних дій щодо здійснення господарської діяльності.
Проте суд зазначає, що перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (як у межах спірних правовідносинах), здійснюється на підставі договору, укладенню якого передує публічний конкурс.
Договір визначає відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, зокрема: умови організації перевезень, термін роботи автомобільного перевізника, розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Окрім того, суд зауважує, що необхідність досягнення взаємної згоди сторін договору як умова продовження строку його дії на період воєнного стану, що передбачена пунктом 14-1 Правил №176 та пунктом 4-1 Порядку №1081, кореспондує загальним положенням цивільного законодавства про договір, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також пунктом 4.1 Договору №102 передбачено, що зміна умов цього договору допускається за взаємною згодою сторін. Про зміну умов договору сторони підписують відповідну додаткову угоду до договору. У випадку зміни законодавства, яке регулює правовідносини між організатором та перевізником сторони вносять відповідні зміни до договору. Зміни в цьому випадку вносяться шляхом складання та направлення організатором перевізнику відповідної додаткової угоди до договору. Додаткова угода до договору направляється організатором протягом 30 календарних днів з моменту набрання чинності змінами законодавства. Перевізник зобов`язаний підписати додаткову угоду до договору протягом 20 календарних днів з моменту його направлення організатором.
Отже, формою досягнення згоди про продовження строку дії договору на умовах, передбачених пунктом 14-1 Правил №176 та пунктом 4-1 Порядку №1081, є підписання додаткової угоди до основного договору про перевезення.
Як слідує з матеріалів справи, у спірних правовідносинах строк дії Договору №102 закінчився 09.05.2023.
А отже, оскільки договір на перевезення пасажирів втратив свою чинність 09.05.2023, тому і паспорт автобусного маршруту, складовими якого є схема маршруту, розклад руху та таблиця вартості проїзду, є нечинними.
Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції про невиконання позивачем вимог, встановлених статтею 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, в частині подання при проведенні перевірки визначених цією статтею документів. А отже, оскаржувана постанова відповідача від 20.03.2024 №ПШ 054870 є правомірною, тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Вирішуючи даний спір, апеляційний суд застосував висновки Верховного суду, викладені у постанові від 22.01.2026 при розгляді справи №380/17417/23, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, законне та обґрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства “Транспортник” залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №380/7924/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук