30.04.2026 Справа № 363/2962/24 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Баличевої М.Б., при секретарі Гриб І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

 
18.06.2024 року адвокат Студзінський М.А., дуючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просив:
 
визнати земельну ділянку, кадастровий номер 3221884001:34:038:0016, площею 0.0603 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 275036832218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
 
визнати житловий цегляний будинок, загальною площею 154.9 кв.м., житловою площею 66.1 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 265822732218, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 
 
в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер 3221884001:34:038:0016, площею 0.0603 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 275036832218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового цегляного будинку, загальною площею 154.9 кв.м., житловою площею 66.1 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 265822732218, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер 3221884001:34:038:0016, площею 0.0603 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 275036832218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового цегляного будинку, загальною площею 154.9 кв.м., житловою площею 66.1 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 265822732218, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.06.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі за час якого набули земельну ділянку, кадастровий номер 3221884001:34:038:0016, площею 0.0603 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 275036832218, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий цегляний будинок, загальною площею 154.9 кв.м., житловою площею 66.1 кв.м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 265822732218, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки майно придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вказане майно, шляхом поділу у рівних частинах, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
 
09.08.2024 року до суду від представника відповідача – адвоката Гніденко О.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що житловий будинок загальною площею 154,9 кв.м., житловою площею 66,1 кв.м. належить на праві спільної часткової власності двом власникам - відповідачу та ОСОБА_3 , а відповідач має право власності лише на частину даного будинку. Тобто, в порядку поділу спільного майна подружжя, Позивачу жодним чином не може бути виділено частину житлового будинок загальною площу 154,9 кв.М., житловою площею 66,1 кв.м., як зазначено в позовній заяві. Поряд з цим, вищезазначена земельна ділянка та житловий будинок були придбані відповідачем за особисті грошові кошти, які відповідач мала в наявності до укладення шлюбу з позивачем. 09.11.2012 року між відповідачем та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено договір №004497/FDV16-12, відповідно до якого банк відкрив відповідачу депозитний рахунок № НОМЕР_1 та прийняв від вкладника на цей рахунок грошові кошти в сумі 12 860,00 доларів США 00 центів. 11.02.2013 року між відповідачем та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено Договір №004718/FDV16-13, відповідно до якого банк відкрив відповідачу депозитний рахунок № НОМЕР_2 та прийняв від вкладника на цей рахунок грошові кошти в сумі 13 000 доларів США 00 центів. 23.04.2013 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір №20001002238883, відповідно до якого банк відкрив Відповідачу депозитний рахунок 26306108392273 та прийняв від вкладника на цей рахунок грошові кошти в сумі 25 008 доларів США 82 центів. Шлюб між сторонами укладено 07.06.2013 року. Таким чином, до моменту укладення шлюбу з позивачем, відповідач мала в наявності грошові кошти, які розміщувала на депозитних рахунках з метою отримання прибутку. Відповідно до меморіального ордеру №8 від 04.02.2014 року відповідач сплатила ОСОБА_3 233 352,00 грн., призначення платежу: згідно купівлі будинку та землі зареєстрованого в реєстрі за №48, 51 від 04.02.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Семенюк Т.В. Сума 233 352,00 грн. повністю дорівнює вартості частки спірного житлового будинку в сумі 142 815,00 грн. та вартості спірної земельної ділянки в сумі 90 537,00 грн., зазначених в договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Таким чином, відповідач до моменту укладення шлюбу володіла особистими грошовими коштами, які розміщувала на депозитних рахунках, придбала за особисті кошти частку спірного житлового будинку та земельну ділянку, а спільного майна подружжя позивач та відповідач не встигли нажити за вісім календарних місяців перебування у шлюбі в такій кількості, щоб придбавати нерухоме майно за спільно нажиті кошти. Отже, спірна земельна ділянка та частка спірного житлового будинку є особистою власністю відповідача, не підлягають поділу в порядку поділу спільного майна подружжя, а позовні вимоги позивача є безпідставними, такими, що не відповідають чинному законодавству та задоволенню не підлягають.
 
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
 
Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
 
Відповідач та її представник заперечували заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12.12.2023 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.12.2023 року.
 
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №377725006 та №377725321 від 08.05.2024 року вбачається, що з 04.02.2014 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером 3221884001:34:038:0016, площею 0,0603 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та частка житлового будинку загальною площею 154,9 кв.м. та житловою площею 66,1 кв.м., який знаходится за адресою: АДРЕСА_1 . Інша чатсина будинку належить ОСОБА_4 .
 
Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя позивач посилався на те, що оскільки відповідач набула права власності на земельну ділянку та будинок в період шлюбу то вказане майно є спільною власністю подружжя, а тому має бути поділено між ними.
 
Повністю заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що земельна ділянка та частина житлового будинку були придбані за особисті кошти ОСОБА_2 сторою відповідача долучено до матеріалів справи наступні докази.
 
Під час судового розгляду відповідач посилалась на те, що кошти за які нею було придбано спірне майно були отримані ще до моменту укладення шлюбу з позивачем.
 
Так, з договору купівлі-продажу від 19.02.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за №1021 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відчужили на користь ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ціну 15 100,00 грн.
 
19.12.2008 року між ВАТ «Сведобанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу «КЛАСИЧНИЙ» №2630.7.0232395.04 у відповідності до умов якого ОСОБА_2 передала банку на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 24 000,00 доларів США строком на 3 місяці з 19.12.2008 року по 19.03.2009 року.
 
22.09.2009 року між ВАТ «Сведобанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу «КЛАСИЧНИЙ» №2630.6.0232395.05 у відповідності до умов якого ОСОБА_2 передала банку на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 24 000,00 доларів США строком на 1 місяць з 22.09.2009 року по 22.10.2009 року.
 
09.11.2012 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №004497/FDV16-12 строкового банківського вкладу фізичної особи «КЛАСИЧНИЙ» у відповідності до умов якого банк відкрив ОСОБА_2 депозитний рахунок № НОМЕР_1 та прийняв від останньої грошові кошти в сумі 12 860 доларів США 00 центів строком на 3 місяці з 09.11.2012 року до 09.02.2013 року на умовах та в порядку встановлених договором.
 
Також, 11.02.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №004718/FDV16-13 строкового банківського вкладу фізичної особи «Влучна Десятка» у відповідності до умов якого банк відкрив ОСОБА_2 депозитний рахунок № НОМЕР_2 та прийняв від останньої грошові кошти в сумі 13 000 доларів США 00 центів строком на 10 днів з 11.02.2013 року до 21.02.2013 року на умовах та в порядку встановлених договором
 
Крім того, 23.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №20001002238883 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий on-line» у доларах США у відповідності до умов якого ОСОБА_2 передала Банку грошові кошти у розмірі 25 0008 доларів США 82 центи строком по 07.05.2013 року включно.
 
04.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку у відповідності до умов якого ОСОБА_2 набула чатку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну – 142 815,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №48.
 
Також, 04.02.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у відповідності до умов якого ОСОБА_2 набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221884001:34:038:0016, площею 0,0603 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну – 90 537,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №51.
 
З меморіального ордеру №9 від 04.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатила на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в загальному розмірі 233 352,00 грн. згідно купівлі будинку та землі зареєстрованого в реєстрі за №48 та №51 від 04.02.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Семенюк Т.В.
 
Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
 
Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.
 
На підставі ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
 
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК України.
 
Вказане наведено у постановах ВС від 05.09.2018 у справі №709/494/16-ц, провадження №61-19909св18 та від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц, провадження №61-410св18.
 
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
 
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.
 
Згідно з п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
 
Тобто, вказані норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тих обставин, зокрема, хто є набувачем за договором, або забудовником будівлі, або на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.
 
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
 
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
 
Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
 
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
 
За правилами ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
 
Таким чином, з наведеного вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.
 
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
 
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Під час судового розгляду судом установлено, що спірне майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 3221884001:34:038:0016, площею 0,0603 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та частка житлового будинку загальною площею 154,9 кв.м. та житловою площею 66,1 кв.м., який знаходится за адресою: АДРЕСА_1 , набуте відповідачем у період перебування у шлюбі з позивачем. 
 
Разом із тим, із наданих суду доказів убачається, що придбання зазначеного майна здійснено за особисті кошти відповідача, походження яких підтверджено належними та допустимими доказами. Зокрема, відповідачем подано документи, що засвідчують наявність у неї власних грошових коштів, отриманих до укладення шлюбу, а також доведено відсутність участі позивача у придбанні спірного майна.
 
Суд ураховує, що відповідно до положень статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини або чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею чи ним за кошти, які належали кожному з подружжя особисто. Враховуючи доведеність факту придбання спірного майна за особисті кошти відповідача, таке майно не може визнаватися об`єктом спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, не підлягає поділу між сторонами.
 
Доказів, які б спростовували наведені відповідачем доводи та підтверджували внесення позивачем грошових коштів чи іншої участі у придбанні спірного майна, суду не надано. Позивач не довів протилежного, а тому підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та відповідно поділу такого, відсутні. 
 
За таких обставин, враховуючи, що спірне майно придбане за особисті кошти відповідача, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.
 
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід покласти на позивача.
 
Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
 
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий: М.Б.Баличева