УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1538/24    Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М. 
Категорія 39     Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Шалоти В.К., 
Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №278/1538/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС»
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М., у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 668,81 грн, а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.02.2020 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування відповідачем пропозиції банку (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб.
Позивач зазначав, що умовами кредитування передбачено кредитний ліміт у максимальному розмірі 200 000 грн, процентну ставку 26 % річних, а також обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн.
На обґрунтування позову Товариство посилалось на те, що відповідач погодився з умовами кредитування, а банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу можливість користування кредитними коштами.
20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого до Товариства перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач зазначав, що станом на 20.12.2021 утворилась заборгованість у розмірі 54 668,81 грн.
Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03.06.2024 позовні вимоги задоволено.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03.06.2024 скасовано.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем виписки по рахунку та розрахунок заборгованості, які, на думку апелянта, є належними та допустимими доказами наявності й розміру заборгованості відповідача. Апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково прирівняв суму 49 477,30 грн, відображену у бухгалтерських проводках як операцію з продажу залишку боргу новому кредитору, до погашення заборгованості відповідачем, хоча така операція, на думку позивача, свідчить виключно про перехід права вимоги до нового кредитора. Крім того, апелянт зазначає, що до загальних витрат за споживчим кредитом можуть бути включені витрати на страхування, комісії за розрахунково-касове обслуговування та інші супутні послуги. При цьому вказує, що в оферті відповідача передбачено процентну ставку за кредитом у розмірі 36 %, а у паспорті споживчого кредиту містилась інформація щодо супутніх послуг, необхідних для акцептування оферти та укладення кредитного договору.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Антонович О.С. заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки надані позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не містять детального розрахунку заборгованості, з якого можливо встановити підстави, періодичність та складові нарахувань, а також порядок зарахування коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Представник відповідача також звернула увагу на те, що наявні у матеріалах справи розрахунок заборгованості та виписка по рахунку містять суперечливі відомості щодо розміру заборгованості та руху коштів по рахунку, а тому не дають можливості встановити розмір фактично неповернутих кредитних коштів. Крім того, у відзиві зазначено, що кредитний договір не містить погодженого сторонами переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку їх вартості, а додаток №4 до оферти, на який міститься посилання щодо комісійних платежів, у матеріалах справи відсутній. Також представник відповідача зазначила, що позивач фактично просить суд самостійно здійснити розрахунок заборгованості на підставі банківської виписки, хоча обов`язок доказування розміру заявлених вимог покладається саме на позивача. На обґрунтування своїх доводів представник відповідача посилалась на практику Верховного Суду щодо необхідності надання належного та зрозумілого розрахунку кредитної заборгованості. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази не підтверджують наявності та розміру заявленої до стягнення заборгованості, а наявні у матеріалах справи виписка по рахунку та розрахунок заборгованості містять суперечливі відомості щодо руху коштів та складових кредитної заборгованості.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а невиконання або неналежне виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.02.2020 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Відповідно до умов оферти, кредит надавався для особистих потреб, сума кредиту на момент укладення договору становила 26 000 грн, максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000 грн, процентна ставка -26 % річних, тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж визначено у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Строк кредитування становив 12 місяців із можливістю пролонгації за умови дотримання клієнтом умов договору. Аналогічні умови містяться і в паспорті споживчого кредиту (а.с.5-6).
Відповідно до виписки по рахунку відповідача останній користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.18-20).
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 28.02.2020 (а.с.8-12).
Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №4 від 20.12.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 54 668,81 грн, з яких: 49 477,30 грн - основний борг, 5 191,51 грн - відсотки за користування кредитом, у тому числі пеня, штрафи, неустойка (а.с.13-14).
Разом з тим, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 28.11.2021 заборгованість відповідача визначена у сумі 54 668,81 грн, з яких 48 283,81 грн - прострочене тіло кредиту, 5 191,51 грн - відсотки за користування кредитом, 1 193,49 грн - овердрафт, при цьому тіло кредиту визначено як 0 грн.
Отже, надані позивачем документи містять різні відомості щодо структури та складових заборгованості, що унеможливлює встановлення її дійсного розміру.
Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що банком здійснювалось списання коштів, зокрема, за страховими пакетами, процентами за овердрафт, процентами за прострочену заборгованість, платою за SMS-повідомлення, комісією за розрахунково-касове обслуговування, а також іншими платежами, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів погодження відповідачем переліку таких послуг, порядку їх надання та розміру відповідних платежів.
Також матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості із зазначенням періодів та підстав нарахування окремих сум, а також порядку зарахування коштів у рахунок погашення тіла кредиту, процентів та інших платежів, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійснених нарахувань та визначити дійсний розмір заборгованості.
При цьому з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом кредиту визначена у розмірі 0 грн, тобто фактично зазначено про її повне погашення відповідачем, водночас до складу заборгованості включено 48 283,81 грн простроченого тіла кредиту та 1 193,49 грн овердрафту.
Матеріали справи не містять відомостей щодо встановлення плати за прострочене тіло кредиту, порядку її нарахування, а також погодження відповідачем можливості здійснення таких нарахувань.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що з виписки по рахунку вбачається списання внесених відповідачем коштів, зокрема як щомісячної комісії за страховий пакет від фінансових ризиків, щомісячної комісії за страховий пакет від нещасного випадку, процентів за овердрафт, процентів за прострочену заборгованість, комісії за розрахунково-касове обслуговування, плати за користування послугою SMS-повідомлення та інших платежів, при цьому належних доказів погодження відповідачем таких платежів та порядку їх нарахування матеріали справи не містять, що також унеможливлює перевірку правильності формування заявленої до стягнення заборгованості.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами розміру заборгованості, заявленої до стягнення.
У даному випадку саме на позивача покладається обов`язок доведення належними та допустимими доказами розміру заборгованості. За відсутності належного та зрозумілого розрахунку суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахувань та визначити дійсний розмір кредитної заборгованості.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем належними та допустимими доказами розміру заявленої до стягнення заборгованості та фактично зводяться до переоцінки доказів у справі.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Справа відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, у зв`язку з чим, згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження №61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27 травня 2026 року, є дата складення повного судового рішення 29 травня 2026 року.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 січня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 29 травня 2026 року.

Головуючий 

Судді: