ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року   Справа № 903/816/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Дехтярук І.А. 
за участю представників:
від позивача: Лесечко М.В. (адвокат), 
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Романюк Вікторії Сергіївни на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 13.11.2025 суддею Вороняком А.С. у м. Луцьк (повний текст рішення складено 17.11.2025) у справі № 903/816/25
за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"
до фізичної особи-підприємця Романюк Вікторії Сергіївни
про стягнення 713535, 76 грн

ВСТАНОВИВ:
АТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з ФОП Романюк В.С. 713535, 76 грн, з яких 175000, 02 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло), 495833, 31 грн строкової заборгованості за сумою кредиту (тіло), 42702, 43 грн простроченої заборгованості за комісією.
Обґрунтовуючи доводи позову товариство послалось на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору "Кредит "всеБізнес" № 722873738196 від 20.11.2024 в частині повернення кредитних коштів та сплати комісії.
04.11.2025 позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про закриття провадження в частині позовних вимог, щодо стягнення простроченої заборгованості за комісією в сумі 42702, 43 грн та простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 87297, 57 грн, оскільки відповідачкою після пред`явлення позову було частково погашено заборгованість.
13.11.2025 позивачем також було подано заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення простроченої заборгованості в сумі 30000 грн, які відповідачка сплатила 12.11.2025, а тому з урахуванням погашених сум станом на 13.11.2025 загальна заборгованість відповідачки перед позивачем становить 553535, 76 грн, з яких 57702, 45 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло), 495833, 31 грн строкова заборгованість за сумою кредиту (тіло). 
Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.11.2025 позов банку задоволено частково; закрито провадження у справі в частині стягнення з ФОП Романюк В.С. 42702, 43 грн простроченої заборгованості за комісією та 117297, 57 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло) у зв`язку з відсутністю предмету спору; стягнуто з відповідачки на користь позивача 553535, 76 грн, з них 5702, 45 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло), 495833, 31 грн строкова заборгованість за сумою кредиту (тіло), а також 6642, 43 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідачка звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Скаржниця не погоджується з розрахованою сумою заборгованості та вважає, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно і він є абсолютно необґрунтованим, тому винесене судове рішення, яке ґрунтується на такому розрахунку, є незаконним та необґрунтованим. Також вказує, що остання намагалася врегулювати спір в добровільному порядку, шляхом направлення листа-пропозиції позивачу, однак, відповіді банк не надав. Під час дачі пояснень в суді першої інстанції було зазначено, що оскільки кредитний договір не закінчився, прострочені платежі були погашені, підстав для задоволення позовних вимог немає. Враховуючи те, що позивач не надав до суду належних доказів, які би підтверджували законність прав його вимоги до відповідачки та не підтвердив жодним належним документом саму суму нарахованої ним заборгованості, остання вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Романюк В.С. на рішення Господарського суду Волинської області від 13.11.2025 у справі № 903/816/25; призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого товариство просило суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Присутній в судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у поданому відзиві, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідачка явку уповноваженого представника не забезпечила, про час та дату засідання була належним чином повідомлена судом. 
За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що скаржниця належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для її розгляду.
Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши представника позивача у судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи стверджується, що 20.11.2024 між позивачем (кредитор) та відповідачкою (позичальник) укладено кредитний договір "Кредит "всеБІЗНЕС" № 722873738196 за допомогою системи "Інтернет Банкінг", шляхом підписання його тексту в електронному вигляді електронним цифровим підписом. Факт укладення договору з боку позичальника підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 20.11.2024, відповідно до якого файл Dogovir_vseBusiness_722873738196.pdf, що містить кредитний договір, підписаний фізичною особою-підприємцем Романюк Вікторією Сергіївною 20.11.2024 о 10:59:48 год.; результат перевірки підпису - підпис створено та перевірено успішно; цілісність даних підтверджено. Згідно ст. 1 договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором та типовими умовами, зокрема (але не виключно), відповідно до наступного: сума кредиту 700000 грн (п. 1.1.1 договору); строк кредитування до 20.11.2026 включно (п. 1.1.3 договору); комісійна винагорода за надання кредиту: тариф комісійної винагороди - 0%; комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту; комісійна винагорода сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до п. 6.3.1 типових умов (п. 1.1.4.1 договору); комісійна винагорода за обслуговування кредиту: тариф комісійної винагороди - 1,6% за один місяць користування кредитом; комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2 типових умов, та сплачується щомісячно згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4 договору (п. 1.1.4.2 договору); процентна ставка за користування кредитом 0,00001 % річних; проценти нараховуються відповідно до п. 6.2 типових умов та сплачуються згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4 договору (п. 1.1.4.3 договору); процентна ставка на прострочену суму кредиту 0,00001% річних; проценти нараховуються та сплачуються відповідно до п. 6.2 типових умов (п. 1.1.4.4 договору); поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ" (п. 1.1.5 договору); рахунок для погашення боргових зобов`язань: № НОМЕР_2 в АТ "ПУМБ" (п. 1.1.6 договору); цільове використання кредиту: на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до законодавства України і кредитування яких не заборонено законодавством України та договором, а також на сплату комісійної винагороди, передбаченої п. 1.1.4.1 договору (у разі наявності такої комісійної винагороди) в сумі, що визначається згідно п.1.1.4.1 договору (п. 1.1.7 договору); типові умови кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в Системі ІНТЕРНЕТ-БАНКІНГ ПУМБ DIGITAL BUSINESS АТ "Перший Український Міжнародний Банк", що розміщуються на інтернет-сайті банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1.8 договору). Відповідно до п. 1.4 договору, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за кредит в розмірах та строки, зазначені в графіку платежів, а саме починаючи з 20.12.2024 щомісячно не пізніше 20 числа місяця до 20.10.2026 включно сплачувати платежі за кредитом у розмірі 40366, 67 грн, а 20.11.2026 - 40366,59 грн, з яких на погашення основної суми (тіла) кредиту по 29166, 67 грн, а 20.11.2026 - 29166, 59 грн, та на погашення комісії по 11200 грн щомісяця. Загальна сума, яку зобов`язався сплатити позичальник на погашення кредиту складає 968800 грн, з яких: 700000 грн на погашення основної суми (тіла) кредиту; 268800 грн на погашення комісії. Згідно п. 1.5 договору, повернення кредиту, сплата плати за кредит та інших боргових зобов`язань здійснюється позичальником шляхом безготівкових перерахувань грошових коштів на користь банку на рахунок для погашення боргових зобов`язань. У п. 2.1 договору визначено, що підписанням договору позичальник звертається до банку за наданням кредиту в сумі, зазначеній в п. 1.1.1 договору, та підтверджує, що кредитні кошти будуть використані за цільовим призначенням відповідно до договору. Умови цього пункту договору є заявою (клопотанням) позичальника про надання кредиту. Згідно п. 2.3 договору, позичальник уповноважує банк здійснити за рахунок кредитних коштів переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до п. 1.1.4.1 договору, на користь банку, згідно з п. 6.3.1 типових умов. Сума кредиту, що залишиться після переказу суми комісійної винагороди за надання кредиту на користь банку, зараховується на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5 договору. Згідно з п. 4.3 договору підписанням договору позичальник підтверджує, що до укладення договору був в письмовій формі повідомлений банком про обов`язкову інформацію, яка повинна надаватися відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в тому числі шляхом надання позичальнику доступу до такої інформації на власному веб-сайті банку та попереднього погодження проекту договору. Всі умови та положення договору та типових умов позичальнику зрозумілі, згоди з усіх істотних умов договору досягнуто. Цей договір складається з даного документа та типових умов. З моменту укладення договору типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до типових умов, повідомляючи про це позичальника як передбачено типовими умовами. Підписанням договору позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з договором та типовими умовами, умови договору та типових умов позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи договір, позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених типовими умовами стосовно позичальника, рівно як і банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених типовими умовами стосовно банку (п. 5.1 договору). Зміст п. 5.3 договору, останній укладається сторонами в формі електронного документа за допомогою системи "Інтернет -Банкінг". Договір є оригіналом електронного документу після його підписання сторонами шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку та КЕП/ УЕП позичальника (тип підпису - на розсуд позичальника). Згідно п. 5.4 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання банком та позичальником шляхом накладення КЕП позичальника та КЕП уповноваженого представника банку (з моменту накладення останнього електронного підпису) та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно договору в повному обсязі. До підписання договору позичальник ознайомився з типовими умовами завантаживши їх за посиланням, що доступне під час укладення договору в кабінеті Digital. Сторони домовились, що розміщення типових умов за посиланням в кабінеті Digital є належним способом надання типових умов позичальнику. Датою надання типових умов позичальнику та датою приєднання позичальника до типових умов є дата підписання договору позичальником. Після підписання договору зі свого боку банк направляє позичальнику підписаний обома сторонами договір на адресу електронної пошти позичальника, зазначену в реквізитах договору (п. 5.5 договору). У п. 4.2 типових умов передбачено, що у випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п.1.1.3, п.1.4 договору, п. 5.1.1 типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше семи банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому договором та типовими умовами, для погашення боргових зобов`язань позичальника. Згідно з п. 5.1 типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і строки, визначені в ст. 1 договору.
Звертаючись до господарського суду із позовною заявою товариство вказало, що виконало свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі, оскільки надало позичальнику грошові кошти в розмірі 700000 грн, шляхом перерахування на банківську картку відповідачки, що підтверджується платіжним дорученням № TR.88685155.49995.29514 від 20.11.2024. Окрім того, обставина надання вказаного кредиту, користування кредитом, та його погашення підтверджується випискою з особового рахунку за період 20.11.2024 по 17.07.2025. 
З урахуванням здійснених зарахувань на оплату за кредитним договором заборгованість відповідачки, станом на 17.07.2025, становить 713535, 76 грн, з яких 670833, 33 грн за сумою кредиту (тілом), яка включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 175000, 02 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 495833, 31 грн, 42702, 43 грн прострочена заборгованість за комісією.
З огляду на вказані обставини, 02.05.2025 банк поштовим відправленням № 0505297912377 звернувся до відповідачки з вимогою № 275 від 29.04.2025 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена проігнорованою.
Враховуючи наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором та ігнорування останньою вимоги банку про погашення заборгованості, товариство звернулось із відповідним позовом до суду. 
В силу приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтями 626, 627, 628, 629 ЦК України обумовлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
В силу ст. ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статтей 5, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
В силу ст. ст. 3, 4 цього Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Згідно ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис", сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом 12 ч. 1 цієї статті, одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 
Відтак, суд констатує, що підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору в якій, серед іншого, зазначено, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений).
Судами встановлено, що наявний в матеріалах справи договір про надання кредиту містить відмітки про підписання його ЕЦП (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для підписання від надавача 20.11.2024 о 10:59:48).
Водночас, згідно ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Судом першої інстанції вірно відмічено, що відповідачкою доказів визнання недійсним договору про надання кредиту не надано, відтак остання повинна виконувати його умови у повному обсязі.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
За договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.
Судами встановлено, а наявними в матеріалах справи стверджується, що позивачем належним чином виконано свої зобов`язання за договором, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідачки кредитних коштів на загальну суму 700000 грн.
В силу приписів ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як зазначено вище, пунктом 1.4 укладеного сторонами договору було визначено графік повернення кредиту та сплати плати за кредит.
Відповідно до розрахунку банку, у відповідачки станом на 17.07.2025 утворилась заборгованість за договором в сумі 713535, 76 грн, що складається з яких 670833, 33 грн за сумою кредиту (тілом), яка включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 175000, 02 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 495833, 31 грн, 42702, 43 грн прострочена заборгованість за комісією. 
Згодом, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачкою частково сплачено заборгованість, а саме 42702, 43 грн простроченої заборгованості за комісією та 117297, 57 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло), що підтверджується випискою по особовому рахунку та не заперечувалось сторонами.
Відтак, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, судом першої інстанції законно і обґрунтовано закрито провадження у справі в сумі 160000 грн, з яких 42702, 43 грн простроченої заборгованості за комісією та 117297, 57 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло), у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Разом з тим, як вказано вище, договором було встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням). Відтак, з огляду на прострочення повернення чергової частини позики (яка в т.ч. станом на час розгляду справи становила 57702, 45 грн), позикодавець підставно вимагав дострокового повернення частини позики, що залишилася в силу положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а отже решта позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 553535, 76 грн, з яких 57702, 45 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло), 495833, 31 грн строкова заборгованість за сумою кредиту (тіло), судом першої інстанції вмотивовано визнано обґрунтованими та підставними. 
Окрім того, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження скаржниці стосовно передчасності позовних вимог через їх безпідставність, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, через прострочення відповідачкою повернення чергової частини позики (яка в т.ч. станом на час розгляду справи становить 57702,45 грн), у позивача виникло право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Стосовно посилань відповідачки на невірність та необґрунтованість розрахунку боргу, судова колегія зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, всі платежі, здійснені відповідачкою до подання позову, відображено у виписці (станом на 17.07.2025), а також, враховано у розрахунку заборгованості, що були подані банком разом з позовною заявою. 
В ході розгляду справи судом першої інстанції, після надання відповідачкою підтверджень часткового погашення заборгованості, банком погашення були підтверджені, що стверджується відповідними заявами про закриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення простроченої заборгованості за комісією та простроченої заборгованості від 04.11.2025 та 13.12.2025. Відповідно, усі часткові погашення, здійснені відповідачкою в процесі судового розгляду, відображені та враховані у оскаржуваному рішенні судом першої інстанції, а тому доводи скаржниці в цій частині є безпідставними.
Окрім того, суд зауважує, що як зазначено вище, ст. 4 Типових умов передбачає перелік подій, які повинні тлумачитись як несприятливі події. Так, зокрема, несприятливою подією тлумачиться несплата позичальником будь - якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/Типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або іншими договорами, укладеними між сторонами (п. п. 1 п. 4.1 ст. 4). Пунктом 4.2 ст. 4 Типових умов визначено, що у випадку виникнення будь-якої несприятливої події банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п. 1.1.3, п.1.4 договору, п. 5.1.1 типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. Пункт 8.3.1 ст. 8 Типових умов встановлює обов`язок позичальника невідкладно повідомляти банк про зміни в документах та інформації, що були надані позичальником при укладенні договору, а також про виникнення несприятливих подій. Таке повідомлення разом з оригіналами або належним чином засвідченими копіями відповідних підтверджуючих документів має бути надіслане позичальником
в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту настання відповідної події. 
Як вбачається з виписки по рахунку, відповідачка почала допускати неналежне виконання умов договору з червня 2025 року, що тлумачиться як несприятлива подія, в той же час, останньою до матеріалів справи не надано доказів звернення до позивача з повідомленням про настання несприятливої події (до звернення банку з позовом до суду), зокрема, щодо погіршення фінансового стану та надання підтверджуючих документів.
За таких обставин, у зв`язку з настанням несприятливої події, банк обґрунтовано набув право вимагати у відповідачки дострокового повернення кредиту, про що на адресу останньої було надіслано відповідну вимогу та що, у свою чергу, стало підставою для звернення товариства до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.
Щодо доводів скаржниці про письмове звернення до позивача з пропозицією реструктуризувати заборгованість, що є предметом спору, суд відмічає, що вирішення питання щодо задоволення такого звернення є правом, а не обов`язком позивача.
В силу ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами розгляду апеляційної скарги відповідачки, судова колегія дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню, оскільки наведені останньою аргументи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. За таких обставин рішення Господарського суду Волинської області від 13.11.2025 у справі № 903/816/25 слід залишити без змін.
В силу ст. 129 ГПК України, понесені скаржницею судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останню.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Романюк Вікторії Сергіївни залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Волинської області від 13 листопада 2025 року у справі № 903/816/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Справу № 903/816/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складено "12" червня 2026 року. 

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Коломис В.В.