ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 червня 2026 року	Справа №160/3494/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 16 лютого 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 щомісячну премію за жовтень 2025 року та додаткову грошову винагороду за жовтень 2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести відомості про скасування наказу (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності до службової картки сержанта ОСОБА_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Позовні вимоги мотивує тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2025 №776 позивачу оголошено догану та позбавлено премії, оскільки сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду. Позивач вважає, що наказ є протиправним та підлягає скасуванню. 
Одночасно з позовною заявою, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено про те, що позивач не був обізнаний із фактом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, і лише після 20 листопада 2025 року, отримавши грошове забезпечення за жовтень 2025 року, йому стало відомо, що відповідачем не виплачено суму щомісячної премії та додаткової грошової винагороди за жовтень 2025 року.
Ознайомившись з вищевказаною заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд визнав причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновив їх.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляду справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
05.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітара лікувального відділення медичної роти. 
21.10.2025 відносно позивача представником ВСП капітаном ОСОБА_2 складено протокол ДНХ/Ч/5478 про військове адміністративне правопорушення, відповідно до якого 20.10.2025 о 19:30 годині сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду. 
ОСОБА_1 було направлено представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 до КНХ ХОР «ОКНЛ» відділення цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння, де йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до виписки №1155 із медичної карти амбулаторного хворого, результат огляду: відмова від наркологічного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.11.2025 у справі №636/9028/25 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
30.11.2025 позивач звернувся з рапортом до Командира медичної роти військової частини НОМЕР_1 , яким повідомив, що грошове забезпечення та додаткова винагорода за жовтень 2025 року не виплачена, попри те, що рішенням суду не встановлено в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
До рапорту додано копію постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 12.11.2025 у справі №636/9028/25. 
05.02.2026 позивач отримав лист від командира військової частини НОМЕР_1 за №1186 від 04.02.2026, яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняття щодо нього рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025 та накладено дисциплінарне стягнення - «догана».
Так, у зв`язку з перебуванням позивача у стані алкогольного сп`яніння на території військової частини ОСОБА_1 не включено в наказ про виплату премії та додаткової винагороди за жовтень місяць 2025 року у відповідності до Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.
Також, відповідачем зазначено, що у Чугуївському міському суді Харківської області не розглядалося питання щодо оскарження наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було відомо про видання відносно нього наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, 06.02.2026 в інтересах позивача направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 з проханням надати копію спірного наказу. 
10.02.2026 надійшла відповідь на адвокатський запит №1410 від 10.02.2026 з копією наказу №776 від 24.10.2025, відповідно якого за низьку виконавчу дисципліну, виконання обов`язків військової служби на території тимчасового базування медичної роти Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом, складеним ІНФОРМАЦІЯ_3 №ДНХ/Ч/58478 від 21.10.2025 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 КУпАП санітару лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_3 оголошено догану (пункт «б» статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Пунктом 2 вищезазначеного наказу передбачено не виплачувати позивачеві щомісячну премію та додаткову грошову винагороду за жовтень 2025 року.
Вважаючи наказ командира Військової частини НОМЕР_1 протиправним, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено загальні обов`язки військовослужбовців.
Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно пункту 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини, несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно пункту 128 цього Статуту, солдат зобов`язаний виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (надалі- Дисциплінарний статут).
Відповідно до п. 2 розділу 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно пунктів 3 та 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно пункту 5 розділу 1 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
За змістом пункту 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.
Відповідно пункту 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів визначено затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України (надалі за текстом - Порядок №608)
У пункті 2 Порядку №608 наведене тлумачення таких термінів, як службова перевірка та службове розслідування.
Під службовою перевіркою розуміється комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.
Службовим розслідуванням є комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Виходячи з даного визначення, слід розуміти, що проведення службового розслідування може бути призначено не у кожному випадку порушення виконавської дисципліни, проте, з метою встановлення підстав для його проведення є обов`язковою службова перевірка, в процесі якої встановлюється інформація щодо правопорушення.
У розділі II Порядку №608 вказані випадки, за яких службове розслідування може призначатися, і такі випадки стосуються невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до тяжких наслідків, чи завдали шкоди державі, а також в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Також у даному розділі передбачено випадки, коли службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Згідно вимог розділу VII Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка, під час якої встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно викопані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.
Слід звернути увагу, що відповідно до абз.2 статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Наведене свідчить, що за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.
У зв`язку з тим, що службова перевірка відповідачем не проводилась, то відповідно, обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни у належний спосіб встановлені не були. Не з`ясовано також і причини, що зумовили вчинення порушення, адже позивачу не було запропоновано надати відповідні пояснення щодо обставин порушення.
Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
З аналізу викладеного, можна дійти обґрунтованого висновку, що оскаржуваний наказ, враховуючи обставини непроведення службового розслідування/службової перевірки, не містить даних щодо врахування/неврахування під час накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення та обрання його виду: характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки позивача, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.
Щодо позбавлення позивача виплати щомісячної грошової премії, додаткової грошової винагороди за жовтень 2025 року, суд зазначає таке.
Виходячи з відповіді відповідача на адвокатський запит, позивач був позбавлений виплати додаткової грошової винагороди у зв`язку із вживанням ним алкогольних напоїв під час виконання обов`язків військової служби, що встановлено протоколом ДНХ/Ч/5478 від 21.10.2025.
Тобто, відповідач як на доказ знаходження позивача у стані алкогольного сп`яніння та на підставу позбавлення останнього отримання додаткової грошової винагороди спирається на протокол ДНХ/Ч/5478 від 21.10.2025, відповідно до якого 20.10.2025 о 19:30 годині сержант ОСОБА_1 був виявлений за адресою: АДРЕСА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду. В подальшому сержант ОСОБА_1 було направлено представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 до КНХ ХОР «ОКНЛ» відділення цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння, де йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до виписки №1155 із медичної карти амбулаторного хворого, результат огляду: відмова від наркологічного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
За змістом ст.ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи в суді.
При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Отже, факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП України, може бути встановлений виключно па підставі відповідного рішення суду першої інстанції.
Так Чугуївським міським судом Харківської області 12.11.2025 у справі № 636/9028/25 винесено постанову, яка набрала законної сили та не оскаржувалася.
Судом першої інстанції встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є зафіксований у встановлений законом спосіб факт виявлення факту або виникнення підозри у розпиванні алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживанні наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцем на території місця проходження військової служби, військових об`єктів, або появи військовослужбовця на території місця проходження військової служби, військових об`єктів у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння. Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників відповідних органів, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення. До суду, в якості доказів на підтвердження вказаних фактів до суду надано:
- протокол ДНХ\Ч\5478 про військове адміністративне правопорушення від 21.10.2025;- пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 21.10.2025, з яких вбачається, що ОСОБА_1 21.10.2025 у їх присутності категорично відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення;
- виписку №1155 із медичної карти амбулаторного хворого від 20.10.2025 КНП ХОР «ОКНЛ», згідно якої ОСОБА_1 відмовився від наркологічного огляду на стан алкогольного сп`яніння, зовнішній вид неохайний, з порожнини рота запах етанолу;
- рапорти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 03.11.2025, згідно яких вони перебували у відділенні ВСП під час складання протоколу стосовно ОСОБА_8 21.10.2025, якого було виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби (запах алкоголю з порожнини рота), який в їх присутності відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення. 
При цьому матеріали справи не містять жодних доказів виявлення ОСОБА_1 21.10.2025 о 19:30 годині з ознаками алкогольного сп`яніння та/або наявності таких ознак, які б стали підставою для пропозиції/обов`язку ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. 
Протокол про адміністративне правопорушення суд не може визнати беззаперечним доказом, який поза розумним сумнівом доводить факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, у визначеному ст. 266 КУпАП порядку. 
До суду не надано доказів того, що огляд ОСОБА_1 проводився в присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, відповідно до ст. 266-1 КУпАП.
Висновки, як цього вимагає вищенаведена Інструкція (а не виписка із історії хвороби) за результатами проведення огляду, до суду також не надані. Виниклі сумніви щодо факту виявлення ОСОБА_1 21.10.2025 о 19:30 год. з ознаками алкогольного сп`яніння та/або наявності таких ознак, які б стали підставою для пропозиції/обов`язку ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь останнього та приходить до висновку щодо недоведеності відмови його від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266, 266-1 КУпАП. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу адміністративного правопорушення.
Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.11.2025 у справі №636/9028/25 зазначені у протоколі ДНХ/Ч/5478 від 21.10.2025 (на підставі якого відповідач позбавив позивача отримання виплати грошової премії, додаткової винагороди за жовтень 2025 року) обставини не знайшли свого підтвердження, а, відтак, відсутні підстави для позбавлення позивача вищевказаних грошових виплат, що є доказом протиправності дій суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі. 
Окремо суд зазначає, що відповідно до пункту 15 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі за текстом - Порядок №260), до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в етапі алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Тобто законодавець визначив обов`язковість видання командиром наказу щодо факту такого порушення.
Згідно пункту 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, який перебуває у стані сп`яніння, та отримання від нього пояснень проводиться після його протвереження (пункт 90 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
У позивача жодних пояснень з приводу нібито знаходження його у стані алкогольного сп`яніння відповідачем не відбиралося.
Встановлені під час розгляду цієї справи обставини свідчать про безпідставне позбавлення позивача у жовтні 2025 року виплат щомісячної грошової премії та додаткової винагороди, що передбачено Порядком №260 та Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Щодо необґрунтованості та безпідставності наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності сержанта ОСОБА_1 », суд зазначає таке.
В констатуючій частині оскаржуваного наказу зазначено, що сержант ОСОБА_1 проявив низьку виконавчу дисципліну, виконання обов`язків військової служби на території тимчасового базування медичної роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом, складеним ІНФОРМАЦІЯ_3 №ДНХ/Ч/58478 від 21.10.2025 року про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 КУпАП санітару лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_9 оголошено - догану (пункт «б» статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ). 
Пунктом 2 вищезазначеного наказу передбачено не виплачувати позивачеві щомісячну премію та додаткову грошову винагороду за жовтень 2025 року. 
Виходячи з аркуша погодження та доведення оскаржуваного наказу, такий наказ до особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності ( ОСОБА_1 ), не доведений.
Жодних доказів, які б спростовували доводи позовної заяви, суду не надано.
Вище перелічені факти є підтвердженням необґрунтованості та недоведеності інкримінуємого позивачеві порушення військової дисципліни та невідповідності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, що в свою чергу свідчить про неправомірність дій командира Військової частини НОМЕР_1 щодо видання оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та протиправність дій щодо позбавлення позивача належного останньому грошового забезпечення в повному обсязі.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» укладено договір від 05.02.2026 №05/02/26-2 про надання правничої допомоги.
Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за послуги, що надаються Адвокатським об`єднанням за умовами даного Договору, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар, остаточний розмір якого та порядок оплати встановлюється згідно акту приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з пунктом 1 акта прийому-передач наданих послуг №05/02/26-2 до Договору про надання правничої допомоги №05/02/26-2 від 05.02.2026 Сторони домовилися, що вартість послуг за даним договором становить 15 000 грн.
Отже, сума до оплати за виконану роботу становить 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.).
Згідно з квитанцією №01 від 05.02.2026 позивачем на користь АО «Приват юрист» сплачено 15 000, 00 грн.
У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., є непропорційним до предмета спору, виходячи з того, що така дія, як складання позовної заяви з таким предметом спору не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.
Також, супроводження адміністративної справи у суді в цій справі включало в себе лише одну дію складання позовної, адже ані позивачем, ані його представником інших процесуальних документів по суті справи не надавалося.
Крім того, суд звертає увагу, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є значно складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, так як наслідок сума витрат на її написання є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому, сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Правові підстави для застосування положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки він є учасником бойових дій.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1  (Ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 щомісячну премію за жовтень 2025 року та додаткову грошову винагороду за жовтень 2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести до службової картки сержанта ОСОБА_1 відомості про скасування наказу (з адміністративно-господарської діяльності) №776 від 24.10.2025.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1  (Ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон