Справа № 361/7025/25
Провадження № 2/361/2527/25 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
28.04.26

28 квітня 2026 р.  м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Писанець Н.В.,
при секретарі – Михальовій М.В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала вищевказана цивільна справа.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без укладання шлюбу з березня 2019 року. Також із ними проживали діти від її стосунків з іншим чоловіком – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . За період спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина – ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №23, видане виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області від 16.07.2020 року. 
З жовтня 2021 року сторони припинили спільне проживання та ОСОБА_5 покинула його та спільну дитину – ОСОБА_8 – та разом зі своїми старшими дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виїхала до своїх батьків. Після чого, фізично вона бачила сина кілька разів, та телефонувала також рідко. Ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, народила ще двох дітей від інших чоловіків.
Тобто, починаючи з жовтня 2021 року син проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батьком створено належні умови проживання та виховання дитини. Позивач належним чином піклується про сина, забезпечує його матеріально та займається його вихованням. Мати від участі у вихованні і утриманні дитини самоусунулася та допомоги не надає. Тому позивач просив суд визначити місце проживання сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з позивачем по справі. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 24.07.2025р. у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.
29.10.2025р. представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, у якій, посилаючись на ті самі обставини, просив встановити факт самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_8 позивачем ОСОБА_3 . 
Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, є сповіщеною про час та дату розгляду справи. Відзиву на позов подано не було.
Присутній у судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору підтримав позовні вимоги, просив суд врахувати зміст та обґрунтування висновку органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_3 .
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, з наступних підстав. 
Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . 
Дитина ОСОБА_8 з 10.06.2024 року відвідує дитячий садочок «Розумничка», директор якого у довідці від 20.05.2025р. зазначає про виховання хлопчика лише батьком.
Актом обстеження житлово-побутових умов від 10.06.2025р., складеним депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Сенько Л.І. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 – проживають ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_8 , де батьком створені усі умови для їх належного проживання та відсутність біологічної матері дитини з жовтня 2021 року. 
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 21.10.2025 року №965 було затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_3 . 
Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).
Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу.
Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.
Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.
Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, які встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що малолітній син має тісний психологічний зв`язок з позивачем та його проживання з батьком відповідатиме як найкращим інтересам дитини.
З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_3 - відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.
Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що малолітній син проживає з батьком позивачем по справі. Відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає.
Тому, з огляду на те, що відповідачка працездатна, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, визначити місце проживання дитини разом із батьком, стягнувши аліменти з відповідачки на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 червня 2025 року.
Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд зазначає наступне.
У вихованні та утриманні дитини мають брати участь як мати так і батько.
Проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.
За невиконання, чи неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності.
Згідно ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Заявником не надано доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої доньки мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з виховання дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).
Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.
Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі за № 201/5972/22 від 11.09.2024р. - оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Доказів того, що ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 , що вона не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин, суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту.
З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню, а судові витрати стягненню з відповідача на підставі вимог ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд- 

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком – задовольнити частково.
Визначити місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Писанець Н.В.