ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1014/24  Номер провадження 22-ц/814/1677/26	Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Врона Андрій Валентинович, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк Катерина Павлівна, 

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року (повний текст рішення складено 12 грудня 2025 року)

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк Катерина Павлівна, 

на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року (повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації особи,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і ділової репутації особи.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення № 1 одноосібного засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВінексТрейд» (далі – ТОВ «ВінексТрейд») від 09 лютого 2022 року, ОСОБА_1 створено юридичну особу в організаційно правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю та обрано одноосібний виконавчий орган Товариства - директора ОСОБА_1 . 
Зазначив, що ОСОБА_2 співпрацювала з ним у ТОВ «ВінексТрейд» та була зацікавлена в розвитку товариства, робила усе відповідне для цього. 
При цьому, неодноразово висловлювала свою вдячність та захоплення можливістю співпрацювати з ОСОБА_1 .
Однак, з часом ОСОБА_2 забажала від ОСОБА_1 отримувати більше грошових коштів ніж було за можливе, на що позивач відповів їй відмовою.
Будучи незадоволеною такою відповіддю позивача, ОСОБА_2 почала поширювати в різних соціальних мережах (Телеграм, Viber, Instagram та Facebook) недостовірну інформацію щодо дій ОСОБА_3 , як директора ТОВ «ВінексТрейд», погрожуючи діловій репутації останнього, та ображаючи його честь і гідність, зокрема такого змісту:
«Друзі, будьте обережні!! VinexTrade - це шахрайська кантора. Як бачите на скріні кабінет, де вкладені кошти на депозити заблокований, і всі кошти забрані. Загальна сума збитків, які понесли партнери около 3 мільйонів $. Таких, як я багато нажаль... Іншим виставлені умови для повернення своїх депозитів - запрошувати нових жертв, і наражати їх на небезпеку теж втратити кошти, або відкривати самим нові депозити на велику суму грошей,щоб втратити особисті кошти ще більше. Зараз ввели нові квести, щоб люди вкладали ще більше особистих коштів, і запрошували ще більше нових жертв. Більшість людей перестали працювати, але є деякі які готові навіть за 1$ наражати інших на небезпеку запрошуючи сюди нових жертв. Тому хочу, щоб якомога менше було потерпілих. Вже достатньо людей пролило сліз, достатньо забрано здоров?я. В.І. Немеренко (mina засновник цього піраміндоса) погрожує іншим, виставляє винними саме партнерів які перестали працювати в тому, що цей Титанік тоне, бо вони подали документи на банкрутство. Обходьте VinexTrade стороною. Є аудіозапис та скріни переписки шахрайських дій ОСОБА_1 . Нажаль виставити на загальний розгляд не можу, бо люди які скидали мені цю інформацію залякані, бо він їм погрожує. Тому кому цікаво пишіть в особисті повідомлення
Бережіть себе, та тих хто поряд
#vinextradewaxpai
#обережношахраї
#VinexTradea #VinexTrade #шахраї
#осторожномошенники #мошеникивезде»
Вказав, що відповідачем розповсюджується особиста фотографія ОСОБА_3 з такими написами: «крадій та брехун», «злодій, який вбиває людське здоров`я», «боягуз. який погрожує жінкам», «обережно шахраї».
Така інформація є не просто недостовірною та негативною, а й такою, що шкодить діловій репутації та створює негативні враження про позивача у невизначеного кола осіб.
Вважав, що поширена відповідачем інформація містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, а, відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, може бути визнана недостовірною.
Поширена відповідачем неправдива інформація призвела до вкрай негативних наслідків для позивача, зокрема, недовіри в професійному аспекті, напруженої психологічної атмосфери та хвилювань, до змін в організації життя при спілкуванні з оточуючими, до необхідності надання постійних додаткових пояснень.
Враховуючи викладене, просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 шляхом повідомлення про ухвалення судового рішення у справі, на особистій сторінці у соціальних мережах «Facebook», «Viber», «TikTok», «Instagram», «Telegram» протягом 5 днів після набрання судовим рішенням законної сили із забороною подальшого видалення розміщеного повідомлення. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області 11 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації особи відмовлено повністю.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
У грудні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Третяк К.П., через систему «Електронний суд», подала до Хорольського районного суду Полтавської області заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено, однак питання стягнення судом судових витрат не вирішено.
При зверненні до суду з відзивом на позов, попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач мала понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції вказана відповідачем у розмірі 10000,00 грн. 
Також посилалася на те, що під час судового розгляду справи відповідач понесла більшу суму витрат на правничу допомогу, оскільки по справі, за клопотанням позивача, кілька разів вирішувалося питання про призначення експертизи, яке не було заявлене при подачі позову, представником позивача заявлялися інші клопотання, а стороною відповідача надавалися обґрунтовані заперечення. 
Загальний розмір витрат відповідача на правову допомогу становить 19000,00 грн, а саме: консультація, підготовка та подання заяви про вступ у справу, ознайомлення з матеріалами справи – 1500,00 грн; підготовка та подання до суду відзиву на позов – 4000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на відповідь на відзив – 2000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на клопотання позивача про виклик та допит свідків, призначення експертизи, долучення доказів – 2000,00 грн; підготовка та подання до суду клопотань про відкладення засідання – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду клопотання про проведення відеоконференції – 500,00 грн; підготовка та подання до суду клопотання про зупинення провадження – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на клопотання позивача про ухилення від участі в експертизі – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення – 1000,00 грн; участь у судових засіданнях (4 засідання – 4000,00 грн по 1000,00 грн за кожне засідання).
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Третяк К.П. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у справі №548/1014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації особи, яким стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
З рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Врона А.В., та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року скасувати. Прийняти нову постанову у справі №548/1014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації особи, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Також з рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року та додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року не погодилась ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк К.П., та оскаржила їх в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року змінити та виключити з описової та мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на те, що відповідач ОСОБА_2 розмістила через соцмережі інформацію щодо дій ОСОБА_1 , як директора ТОВ «ВінексТрейд», і така інформація є оціночним судженням автора. 
Мотивувальну частину рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року просила викласти з урахуванням вимог апеляційної скарги щодо недоведеності факту поширення недостовірної інформації і факту поширення її саме відповідачем як автором. 
Резолютивну частину рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу з 12000,00 грн до 19000,00 грн.
Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та сплачений судовий збір.
Позиції учасників справи
Щодо апеляційних скарг 
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача
На думку ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Врона А.В., судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, ухвалено рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з істотним порушенням вимог статті 265 ЦПК України щодо змісту судового рішення. 
Вказав, що у рішенні суду не зазначені всі процесуальні дії у справі такі як зупинення та поновлення провадження у справі, не досліджено та не надано жодної оцінки доказами у справі, що мають важливе значення.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що спірні висловлювання є виключно оціночними судженнями та не містять тверджень про вчинення ОСОБА_1 кримінального порушення, є внутрішньо суперечливим, не узгоджується з установленими у справі обставинами та не відповідає нормам матеріального права, що свідчить про помилкову правову оцінку доказів і є підставою для скасування оскаржуваного рішення. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача
Тоді як ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк К.П., вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів його ухвалення, а саме: виключення з описової та мотивувальної частини посилання на те, що судом встановлено факт поширення відповідачем інформації, яка, по своїй суті, є оціночним судженням з огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
У рішенні судом не надано обґрунтувань, на підставі яких саме доказів судом встановлено розміщення відповідачем (Телеграм, Viber, Instagram та Facebook) інформації щодо дій ОСОБА_1 , як директора ТОВ «ВінексТрейд», та яка містить оціночні судження.
Вказала, що судом першої інстанції не зазначено, а позивачем не доведено, кому розповсюджена така інформація, кому вона стала відома.
Також посилалась на те, що судом не залучався до участі у справі, як відповідач власник вебсайту, а тому надати належну та правильну оцінку щодо фактів розміщення чи нерозміщення інформації (навіть оціночного характеру) суд першої інстанції не мав можливості.
На думку відповідача, позивачем не доведено сам факт поширення інформації (в тому числі: час поширення, осіб, яким така інформація повідомлена), так і факт її поширення саме відповідачем як автором.
Що ж стосується розміру витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач вказав, що суд першої інстанції визнав співмірним до стягнення суму витрат в розмірі 12000,00 грн, з чим остання не погоджується, посилаючись на те, що справи зазначеної категорії не є простими, потребують комплексного та достатнього часу для підготовки заперечень.
Особа, яка подала апеляційну скаргу стверджує, що суд першої інстанції у додатковому рішенні не мотивував, чому саме розмір правничої допомоги на рівні 12000,00 грн, на думку суду, є співмірним та обґрунтованим з посиланням на чіткі критерії.
Тому додаткове рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2025 року підлягає зміні щодо розміру стягнених судових витрат, зокрема, необхідність їх стягнення не частково, а в повному обсязі - 19000,00 грн.
Щодо відзивів на апеляційні скарги
Щодо відзиву на апеляційну скаргу поданого представником позивача
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Врона А.В., прохав суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк К.П., на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року та на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року залишити без задоволення. 
У стягненні витрат з позивача на користь відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Вказав, що доводи відповідача є внутрішньо суперечливими та такими, що не відповідають обставинам справи.
Зауважив, що автор спірної інформації є встановленим та відомим, що визнається матеріалами справи. Саме автор інформаційного матеріалу є належним відповідачем у справі, а підстави для покладення відповідальності на власника вебсайту відсутні.
Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та зводяться до довільного переосмислення встановлених судом першої інстанції обставин. Вважає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку факту поширення саме відповідачем інформації, у зв`язку з чим, відсутні підстави для зміни рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року шляхом виключення з його описової чи мотивувальної частини відповідних висновків суду, зокрема, недоведеності факту поширення недостовірної інформації і факту поширення її саме відповідачем як автором.
Щодо оскарження додаткового рішення посилався на те, що сума є завищеною, неспівмірною, не відповідає критерію розумності та кількості виконаної роботи адвокатом Третяк К.П.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу поданого представником відповідача
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Третяк К.П., прохала суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, судові витрати покласти на позивача.
Вказала, що позивачем не доведено, як сам факт поширення недостовірної інформації, так і факт її поширення саме відповідачем.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник позивача – адвокат Врона А.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу, подану в інтересах позивача, підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Проти апеляційної скарги відповідача заперечував.
Взявши участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача – адвокат Третяк К.П. вимоги апеляційної скарги, поданої в інтересах відповідача, підтримала та просила змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів; змінити додаткове рішення збільшивши суму стягнути витрат на правничу допомогу, а проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Рішення № 1 одноосібного засновника ТОВ «ВінексТрейд» від 09 лютого 2022 року, ОСОБА_1 створено юридичну особу в організаційно правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю та обрано одноосібний виконавчий орган Товариства - директора ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 співпрацювала з ОСОБА_1 в ТОВ «Вінекс Трейд.
Також з матеріалів справи вбачається, що у соціальних мережах Телеграм, Viber, Instagram та Facebook було розміщено інформацію щодо дій ОСОБА_4 , як директора ТОВ «Вінекс Трейд», яка нібито шкодить діловій репутації останнього, та ображає честь і гідність ОСОБА_4 зокрема наступного змісту:
«Друзі, будьте обережні!! Vinex Trade - це шахрайська кантора. Як бачите на скріні кабінет, де вкладені кошти на депозити заблокований, і всі кошти забрані. Загальна сума збитків, які понесли партнери около 3 мільйонів $. Таких, як я багато нажаль... Іншим виставлені умови для повернення своїх депозитів - запрошувати нових жертв, і наражати їх на небезпеку теж втратити кошти, або відкривати самим нові депозити на велику суму грошей,щоб втратити особисті кошти ще більше. Зараз ввели нові квести, щоб люди вкладали ще більше особистих коштів, і запрошували ще більше нових жертв. Більшість людей перестали працювати, але є деякі які готові навіть за 1$ наражати інших на небезпеку запрошуючи сюди нових жертв. Тому хочу, щоб якомога менше було потерпілих. Вже достатньо людей пролило сліз, достатньо забрано здоров?я. В.І. Немеренко (mina засновник цього піраміндоса) погрожує іншим, виставляє винними саме партнерів які перестали працювати в тому, що цей Титанік тоне, бо вони подали документи на банкрутство. Обходьте Vinex Trade стороною. Є аудіозапис та скріни переписки шахрайських дій ОСОБА_1 . Нажаль виставити на загальний розгляд не можу, бо люди які скидали мені цю інформацію залякані, бо він їм погрожує. Тому кому цікаво пишіть в особисті повідомлення
Бережіть себе, та тих хто поряд
#vinextradewaxpai
#обережношахраї
#VinexTradea #VinexTrade #шахраї
#осторожномошенники #мошеникивезде».
Також розповсюджується особиста фотографія ОСОБА_3 з такими написами: «крадій та брехун», «злодій, який вбиває людське здоров`я», «боягуз. який погрожує жінкам», «обережно шахраї».
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо судового рішення
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (постанова Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 569/18824/21, провадження № 61-14309св23).
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 515/1408/22, провадження № 61-16109св23).
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вказав, що поширена відносно позивача інформація є оціночними судженнями автора, не є фактичними твердженнями, а є критикою, оцінкою діяльності позивача як директора, на переконання суду, є особистою думкою автора зазначених фраз, які свідчать про те, що між учасниками мали місце конфліктні ситуації, та відповідач не згодна із діяльністю позивача, як посадової особи.
При цьому суд першої інстанції вважав, що автором вище вказаної інформації є саме відповідач, з таким висновком суд апеляційної інстанції не погоджується зважаючи на викладене нижче.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що враховуючи наведені норми матеріального права, судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надано неналежну оцінку поданим сторонами доказам, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що інформація, яку він просив визнати недостовірною, була поширена саме відповідачем.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що надані позивачем скріншоти інтернет-сторінок самі по собі не є автоматично допустимим доказом у справах про захист честі та гідності, оскільки Верховним Судом сформовано та послідовно підтримується позиція щодо того, що такі скріншоти можуть бути прийняті як доказ за умови їх належного оформлення та наявності додаткових доказів, що підтверджують їх достовірність, наприклад, завірення провайдером або власником ресурсу, зазначення точної адреси сторінки та часу її отримання, особливо у випадках, коли йдеться про повідомлення з месенджерів.
Відповідно до статті 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в цифровій формі, яка містить дані про обставини справи, що мають значення. Електронні докази можуть мати різну форму, в тому числі і електронного документа.
Верховний Суд роз`яснив, що допустимими доказами є, зокрема, зроблені і завірені особами, які беруть участь у справі, роздруківки матеріалів, розміщених в інформаційно-телекомунікаційній мережі (скріншот), із зазначенням адреси інтернет-сторінки, з якої зроблено роздруківку, а також точного часу її отримання. Такі роздруківки підлягають оцінці судом під час розгляду справи нарівні з іншими доказами (Постанова Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 923/1379/20).
Посилаючись лише на належний відповідачеві «нік», де викладається інформація відносно позивача, останній лише узагальнює зміст публікацій, а не доводить належними та допустимими доказами його приналежність саме відповідачеві.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 454/2743/19 вказав «Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.»
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції невірно визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та, надавши помилкову правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов до помилкового висновку про те, що поширена інформація відносно позивача була оціночним судження саме відповідача.
Також колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги відповідача про те, що судом не встановлено належності відповідачеві сторінок у мережі Інтернет та месенджерах, в яких розміщено вище вказану інформацію.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що соціальні мережі Instagram, Facebook та месенджери Viber, Телеграм, за які вказує позивач, при реєстрації сторінки не вимагають ідентифікацію особи згідно із особистими документами та є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.
У справах щодо публікацій у соціальних мережах українські суди, зокрема Верховний Суд, виходять із того, що факт публікації має бути належно доведений електронними доказами. Основні правові підходи такі: необхідно встановити автора або власника акаунта.
Суд перевіряє, чи справді сторінка в соцмережі належить відповідачу та чи саме він поширив інформацію. Самі лише скріншоти без підтвердження не є достатнім доказом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не можуть робити висновки лише на припущеннях про належність допису особі або існування публікації.
Слід зауважити, що Верховним Судом України, Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивачі просять спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів (копій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18).
Поряд з іншим, суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції було призначено експертизу телекомунікаційних систем та зобов`язано відповідача надати доступ до своїх сторінок в інтернет мережі та месенджерах, при цьому, відповідачем було надано паролі до створених саме нею сторінок. Разом із тим, відповідач заперечує належність їй сторінок, на яких розміщено спірну інформацію, яку позивач вважає такою, що носить образливий, відносно позивача, характер.
Тобто, враховуючи, що відповідач заперечувала факт розповсюдження нею інформації, на яку вказував ОСОБА_1 , матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів, що вищевказана інформація розміщена в соціальних мережах чи месенджерах, які створені чи належать ОСОБА_2 . 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та викладення мотивів рішення суду про відмову в позові в редакції цієї постанови.
Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то вони також не підлягають задоволенню.
Щодо додаткового рішення
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій-третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2024 року між відповідачем та адвокатом Третяк К.П. укладено договір про надання правової допомоги на представництво її інтересів.
Представником відповідача у відзиві на позовну заяву було зазначено, що орієнтовна сума витрат на правничу допомогу, яку відповідач планує понести становить 10000,00 грн.
У подальшому, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідача вказала, що загальний розмір витрат відповідача на правову допомогу становить 19000,00 грн та вказала перелік послуг, які були надані клієнтові, а саме: консультація, підготовка та подання заяви про вступ у справу, ознайомлення з матеріалами справи – 1500,00 грн; підготовка та подання до суду відзиву на позов – 4000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на відповідь на відзив – 2000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на клопотання позивача про виклик та допит свідків, призначення експертизи, долучення доказів – 2000,00 грн; підготовка та подання до суду клопотань про відкладення засідання – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду клопотання про проведення відеоконференції – 500,00 грн; підготовка та подання до суду клопотання про зупинення провадження – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду заперечень на клопотання позивача про ухилення від участі в експертизі – 1000,00 грн; підготовка та подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення – 1000,00 грн; участь у судових засіданнях (4 засідання – 4000,00 грн по 1000,00 грн за кожне засідання).
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що враховуючи співмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу з ціною позову, виходячи з предмета спору, складності справи, суті правовідносин та обсягу виконаних робіт (наданих послуг), витраченого часу на їх надання, враховуючи реальний обсяг наданих адвокатських послуг, а також критерій розумності, при цьому врахувавши заперечення сторони позивача, прийшов до правильного висновку та визначив розмір правничої допомоги на рівні 12000,00 грн, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З урахуванням викладеного, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов, у цілому, правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, проте колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що така відмова ґрунтується на інших, зазначених вище, підставах. 
Відповідно, оскаржуване рішення суду належить змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції 
Щодо судового збору
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції було оскаржено відповідачем у частині мотивів його постановлення, а апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Так як, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, у стягнення судових витрат на його користь підстави відсутні. 
Щодо витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції
Як вже зазначалося, в апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якої діє представник – адвокат Третяк К.П., прохала суд, зокрема, стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником – адвокатом Третяк К.П., було подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги № 03/05/24 від 03 травня 2024 року, де в пункті 4.2 розділу 4 визначено, зокрема, що розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги становить 500,00 грн за год.
На підтвердження оплати послуг адвоката було надано квитанцію № 9571-2871-28Е0-Н206-3АТЕ від 08 січня 2026 року, з якої вбачається, що відповідач сплатила 4000,00 грн, призначення платежу – оплата за правничу допомогу.
Також до апеляційної скарги додано акт приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 10 січня 2026 року, де в розділі 2 «Опис виконаних робіт» адвокатам перераховані надані послуги, а саме: вивчення документів, вивчення судової практики, надання консультації, узгодження правової позиції по справі, складання та подача до суду апеляційної скарги.
В подальшому, представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу позивача до якого було додано акт приймання передачі надання юридичних послуг від 10 лютого 2026 року, з якого вбачається, що адвокат надала відповідачу наступні послуги: складення та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу позивача, при цьому вказавши, що така послуга коштує 3500,00 грн. Також до відзиву було додано квитанцію про оплату вище вказаних послуг у відповідному розмірі.
28 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» (документ сформовано в системі 27 травня 2026 року) представник відповідача подала до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів, а саме: понесених відповідачем витрат на правничу допомогу за участь в судовому засіданні 28 травня 2026 року, до якого, крім договору, було додано акт приймання передачі наданих юридичних послуг (виконаних робіт) від 13 травня 2026 року, в якому адвокат зазначила, про участь в судовому засіданні 28 травня 2026 року та визначила вартість послуги 1000,00 грн, а також надала квитанції про оплату вище вказаної послуги відповідачем.
Як було вказано вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Повторюючись суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 та від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17).
Саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не на суд, покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.
Так, від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому малося клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу в якому зазначено, що заявлені витрати на правничу допомогу заявлені скаржником є надто завищеними, а їх розмір необґрунтований. 
Застосовуючи вище наведені правові висновки, враховуючи, що договором передбачено погодинну оплату, а в акті приймання-передачі наданих юридичних послуг не міститься інформація про час витрачений адвокатом на виконання кожного виду послуг, а також клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, Полтавський апеляційний суд дійшов висновку, що визначений представником заявника розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи.
Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом заявника послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у суді апеляційної інстанції в сумі 3500,00 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Врона Андрій Валентинович – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Третяк Катерина Павлівна на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року – задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позову - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Третяк Катерина Павлівна, на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року – залишити без задоволення.

Додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року – залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 5087,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2026 року.

Головуючий         В.П. Пікуль
Судді          Т.В. Одринська
О.О. Панченко