Справа № 302/596/26 
Провадження № 2/302/404/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі судді Повідайчика О.І., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права на земельну частку (пай),
В С Т А Н О В И В:
06 травня 2026 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона була членом колгоспу ім. Кірова с.Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області. Згідно розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 25.02.1993 №74 колгосп ім.Кірова с. Нижній Студений було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Бескид» (далі – КСП «Бескид»). На підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрація Закарпатської області від 07.04.1997 №197 за ОСОБА_1 було визнано право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Бескид» розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 621,00 грн. На підтвердження цього права ОСОБА_1 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0042478, зареєстрований 01.03.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №871 (далі – Сертифікат №0042478), що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 07.04.2026 року №29-7-0.31-2121/2-26. Позивач втратив оригінал Сертифікату №0042478, про що в газеті «Верховина» за №12 (11155) від 30.04.2026 було опубліковано відповідне оголошення про те, що загублений сертифікат на земельну частку (пай) серії ЗК №0042478, виданий на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним. Через відсутність інших способів підтвердження майнових прав на земельну частку (пай) позивач звернувся із цим позовом до суду.
11 травня 2026 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про день та час проведення судового засідання повідомлялися судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду представником позивача надано письмове клопотання, в якому він просить провести судовий розгляд справи без його участі та у відсутність його довірителя, у заяві вказує, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити за підставами, наведеними у позові.
Представник відповідача Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду подано уповноваженим представником відповідача клопотання, в якому просить провести розгляд справи за заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами без участі відповідача, за наявними у справі матеріалами, проти позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на земельну ділянку (пай), не заперечують.
Відповідач – Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву від 26 травня 2026 року якою просила розглянути справу без участі представника відповідача та заперечень щодо поданих позовних вимог не має. 
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Судом встановлено, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за № 29-7-0.31-2121/2-26 від 07.04.2026 Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0042478 був виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі розпорядження Міжгірської райдержадміністрації № 197 від 07.04.1997. Розмір земельної частки (пай) складає 0,71 в умовних кадастрових гектарах, вартість земельної частки (паю) КСП «Бескид» на дату видачі зазначеного сертифікату становила 621,00 грн.
Роздруківкою витягу з газети «Верховина» №4 (11155) від 30.04.2026 підтверджується оприлюднення оголошення про те, що загублений земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0042478, виданий на ім`я ОСОБА_1 вважати недійсним.
Відповіддю Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області за вих. № 01-27/150 від 22.01.2025 доводиться, що видати ОСОБА_1 дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) немає можливості у зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів та рекомедовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: 1) колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільсько -господарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; 2) громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; 3) громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); 4) громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
Громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки оізним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Статтею 5 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Так, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Статтею 122 Земельного кодексу України повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або укористування: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. 
Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Тобто, вищенаведені обставини та норми діючого нормативно-правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, а розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення до повноважень Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Поряд з цим, правовідносини, пов`язані з приватизацією земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ ті організацій, врегульовані ст. 25 ЗК України.
Так, ч. 1, 10, 11 згаданої статті встановлено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ ті організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.
Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.
Відповідно до п. 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Згідно абз.2-3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", яка береться судом до уваги як стала практика правозастосування (в якості правової визначеності як елемента верховенства права), член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (п. 1, 2) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільсько-господарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та Інших державних сільсько-господарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільсько-господарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без иділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільсько-господарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Як вбачається з приписів пункту 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720 від 08.08.1995, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Проте, у видачі сертифікату райадміністрацією позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Встановленими судом обставинами доводиться, що позивачка отримала право на земельну частку (пай), яке підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0042478, виданого на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 №197, зареєстрованого 01.03.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №871. Унаслідок втрати правовстановлюючого документа ОСОБА_1 не втратила майнового права на зазначену земельну частку (пай), проте позбавлена можливості підтвердити зазначене право й в подальшому реалізувати його шляхом виділення відповідної земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Зважаючи на наведені обставини, оскільки позивачка довела своє право на земельну частку (пай) та з врахуванням визнання відповідачами заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про обгрунтованість позову й наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах.
Керуючись ст. 9, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права на земельну частку (пай), – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» села Нижній Студений Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0042478, виданого на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 №197, зареєстрованого 01.03.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №871. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 26.05.2026.
Повне найменування учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач 1: Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області; код ЄДРПОУ – 04053861; місцезнаходження: вул. Карпатської Січі, 21, м. Хуст, Закарпатська область, 90400;
Відповідач 2: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області; код ЄДРПОУ – 04350843; місцезнаходження: с. Пилипець, 75, Хустський район, Закарпатська область, 90011.

Суддя	  	О. І. Повідайчик