Справа № 729/631/26 2/729/686/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и
заочне
09 червня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Булиги Н. О.
при секретарі Романченко С. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №4253651, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.
Зазначений кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були надані відповідачу у безготівковій формі шляхом їх перерахування на картковий рахунок, зазначений відповідачем.
Таким чином, ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі та на умовах, передбачених договором.
Однак відповідач, у порушення умов кредитного договору, належним чином свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості, не здійснював передбачених договором платежів у рахунок погашення кредиту та сплати процентів за його користування.
29.10.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №29/10-2025, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
У подальшому, 31.10.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено договір факторингу №ДФ-31102025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 75 638 грн, з яких: 12 000 грн — заборгованість за основною сумою боргу, 63 638 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом.
З метою досудового врегулювання спору позивач вживав заходів щодо погашення заборгованості, однак відповідач свої зобов`язання не виконав. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи.
Ухвалою від 23.04.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, представник позивача у позовній заяві просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідач  ОСОБА_1 вважається належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час і місце слухання справи відповідно до положень п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подавав.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 04.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 4253651, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 12000 грн., а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором (а.с.20-22).
Відповідно до умов зазначеного договору, кредит надано на засадах строковості, зворотності та платності, без надання забезпечення, для задоволення власних споживчих потреб позичальника. Кредит надавався у національній валюті України – гривні, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (платіжну картку) позичальника, при цьому кредит вважається наданим у день такого перерахування.
Судом також встановлено, що вказаний договір укладено в електронній формі шляхом акцепту оферти відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на номер мобільного телефону позичальника. Такий спосіб укладення договору відповідає вимогам законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», та за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кошти в сумі 12000 грн. були перераховані від ТОВ «Алекскредит» на карту картку відповідача, через систему Fondy відповідно до договору про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Алекскредит», що підтверджується довідкою від 02 листопада 2024 року, виданою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (а.с.42).
Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
29.10.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №29/10-2025, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги зазначених у відповідних реєстрах (а.с.23-27).
Як видно з Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29/10-2025, сума заборгованості по Кредитному договору №4253651 від 04.12.2020 ОСОБА_1 становить 75638 гривень, з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 63638 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.14).
У подальшому, 31.10.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено договір факторингу №ДФ-31102025, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», яке набуло статусу нового кредитора (а.с.30-34).
Як видно з Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №ДФ-31102025, сума заборгованості по Кредитному договору №4253651 від 04.12.2020 ОСОБА_1 становить 75638 гривень, з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 63638 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.15).
Згідно з наданими розрахунками заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 4253651 від 04.12.2020 року, станом на 29.10.2025 становить 75638 грн., з яких: 12000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 63638 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, при цьому проценти нараховано до 21.08.2021 року. Відповідачем було сплачено відсотки за користування кредитом у сумі 10954 гривень (а.с.16-18).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У силу статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. 
Згідно з положеннями ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги
Згідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. С
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Судом було встановлено, що згідно п.3 Договору про надання кредиту №4253651 від 04.12.2020, кінцевою датою його виконання є 02.07.2021(включно). 
У пункті 1.7 цього Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку. У випадку використання кредиту менше ніж п`ять календарних днів, включаючи дострокове виконання зобов`язань, позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 5,10% від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту. У випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 04.12.2020 року до 03.01.2021 року (включно) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,02% (акційна ставка або ставка за програмою лояльності). При використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 04.12.2020 року до 03.01.2021 року - 1,70 % за один день користування кредитом; в спеціальний період з 04.01.2021 року до 02.07.2021 року (включно) — 3 % за один день користування кредитом.
Отже, строк дії Кредитного договору № 4253651 від 04.12.2020 року закінчився 02.07.2021 року. Доказів пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять.
Натомість, всупереч вищевикладеному, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором.
Враховуючи визначені умовами кредитного договору строки кредитування та розміри процентних ставок, суд здійснив розрахунок заборгованості за процентами, відповідно до якого: при сплаті процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 04.12.2020 року до 03.01.2021 року (включно) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,02%; за базовий період з 04.12.2020 року по 03.01.2021 року (30 днів) при ставці 1,70%, за спеціальний період з 04.01.2021 року по 02.07.2021 року. При цьому, позивачем нараховано за періоди з 04.12.2020 року до 02.01.2021 року та з 03.01.2021 по 22.02.2021 відсотки за процентною ставкою 1,02% за кожен день і сума процентів з урахуванням сплачених сум становить 2448 грн. (12000 ? 1,02% ? 51 день); за період з 23.02.2021 по 02.07.2021 нараховано відсотки за процентною ставкою 3% за кожен день і сума процентів з урахуванням сплачених сум становить 43190 грн.(12000 ? 3% ? 130 днів), що в загальному розмірі становить 45638 грн. Таким чином, як встановлено судом, з урахуванням сплачених відповідачем сум у рахунок погашення відсотків у розмірі 10 954 грн., залишок заборгованості за процентами становить 45638 грн. та 12 000 грн. заборгованість за тілом кредиту.
Щодо стягнення коштів за надання правничої допомоги, суд зазначає таке.
Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
При цьому згідно статті 30 згаданого Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»).
Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката і підтверджується відповідними доказами, а саме Договором про надання правової допомоги від 02.01.2026, додатковою угодою до Договору від 27.03.2026, Актом надання послуг від 27.03.2026, а тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 гривень підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією наявною в матеріалах справи.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 57638 грн. із 75 638 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 2028 гривень 81 копійка у рахунок відшкодування витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 207, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1048-1052, 1054,1077, 1079,1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст.141, 247, 264, 265, 274, 279, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд 

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 4253651 від 04.12.2020 року у загальному розмірі 57638 (п"ятдесят сім тисяч шістсот тридцять вісім) гривень, з яких: 12 000 (дванадцять тисяч) гривень – заборгованість за тілом кредиту; 45638 (сорок п`ять тисяч шістсот тридцять вісім) гривень – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» 2028 (дві тисячі двадцять вісім) гривень 81 копійка у рахунок відшкодування витрат, понесених на сплату судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Бобровицьким районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», адреса 07406, м.Бровари Київська область вул.Симона Петлюри, буд.21/1, ЄДРПОУ 43657029.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Бобровицького районного суду Н. О. Булига