ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1344/25 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.10.2024 № 39228-39097/О-02/8-2600/24 про відмову зарахувати періоди роботи до спеціального стажу та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи до спеціального (педагогічного) стажу з 27.10.1978 по 01.09.1981 на посаді викладача класу фортепіано та концертмейстера в Черкаській неповній середній дитячій музичній школі № 2, з 24.09.1981 по 16.05.2020 (дата досягнення пенсійного віку) на посаді викладача класу фортепіано та концертмейстера у Київській дитячій музичній школі № 35;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню) згідно до п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що вона має педагогічний стаж більш ніж 30 років та вийшла на пенсію за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення і виплату грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її страховий стаж на посадах передбачених пунктами е - ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить понад 30 років і до моменту призначення пенсії по віку жодних виплат він не отримував.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оформленого листом від 09.10.2024 р. № 39228-39097/О-02/8-2600/24 про відмову зарахувати періоди роботи до спеціального стажу та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу з 27.10.1978 р. по 01.09.1981 р. на посаді викладача класу фортепіано та концертмейстера в Черкаській неповній середній дитячій музичній школі № 2, з 24.09.1981 р. по 16.05.2020 р. (дата досягнення пенсійного віку) на посаді викладача класу фортепіано та концертмейстера у Київській дитячій музичній школі № 35. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у відповідності до п.7-1 розділуХVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд дійшов висновку про те, що пенсійний орган протиправно не зарахувавши до спеціального стажу позивача спірні періоди роботи, передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного спеціального стажу та, як наслідок, протиправно відмовив у перерахунку пенсії згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для отримання грошової допомоги.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2025; винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права; відповідач вважає свої дій правомірними.
Апелянт зазначив, що період роботи на посаді концертмейстера не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ч. 4 ст. 114 Закону №1058, а відтак і до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону № 1058. Будь-які зобов`язання, покладені судом, на Головне управління щодо врахування відповідного періоду роботи на посаді концертмейстера до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ч. 4 ст. 114 Закону № 1058, а відтак і до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону № 1058 відсутні.
Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про перерахунок пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Із заявою встановленого зразку щодо виплати грошової допомоги позивач не звертався, отже рішення Головним управлінням щодо відмови у виплаті позивача у грошової допомоги не приймалось. Лист Головного управління від 09.10.2024 №39228-39097/0-02/8-2600/24 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України та має роз`яснювальний характер, не породжує будь-яких прав та обов`язків для ОСОБА_1 наданий в порядку із Законом України «Про звернення громадян». Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України. Відтак, вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року та від 12 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, з 27.10.1978 по 01.09.1981 позивач перебував на посаді викладача з класу фортепіано та концертмейстера в Черкаській неповній середній дитячій музичній школі №2; з 24.09.1984 перебував на посаді викладача з класу фортепіано та концертмейстера у Київській дитячій музичній школі №35.
16.08.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про виплату грошової допомоги.
Листом від 09.10.2024 № 39228-39097/О-02/8-2600/24 відповідач вказав про відсутність підстав для таких виплат.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідача, остання дублює зміст листа-відмови від 09.10.2024 №39228-39097/0/8-2600-24 (а.с.13).
Також, відповідач навів заперечення проти адміністративного позову, проте відсутні заперечення висновків суду щодо визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 2-814/10 від 20 вересня 2024 року, перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року №1191 затвердив "Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати" (далі - Порядок № 1191).
У силу п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
За змістом п. 5 Порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
У відповідності до п. 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах, зокрема, викладачів, директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючих навчальною і навчально-виховною частиною, завідуючих філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи.
Відповідно до ч. 4 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів за наявності стажу творчої діяльності від 25 до 30 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з Порядком № 1191, до страхового стажу зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, передбачених, зокрема, Переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення». 
Підпунктом «б» пункту 4 Переліку № 583 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, артисти оркестру (крім тих, які грають на духових інструментах), артисти хору і мімічного ансамблю, концертмейстери-піаністи, артисти вокально-драматичної частини.
У контексті наведеного суд критично оцінює висновки апелянта про те, що Переліком № 583 не передбачені концертмейстери.
Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, фактом виходу на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, посади викладача хорового класу та ілюстратора, викладача хорового співу, хормейстера, викладача по класу сольного співу передбачені "Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", що затверджений постановою КМУ від 04.11.1993 №909.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 №2145-VIII (далі - Закон №2145-VIII) невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, позашкільна освіта.
Статтею 4 Закону №1841-III визначено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Пунктом 5 статті 12 Закону №1841-III визначено, що перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.
Перелік типів позашкільних навчальних закладів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 № 433 (далі - Перелік № 433).
Законом України "Про освіту" та Законом України "Про позашкільну освіту" зазначено, що позашкільна освіта є структурною ланкою освіти та її підсистемою.
Відповідно ст. 21 Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років (з підвищенням). Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто законодавець не обмежує право викладачів музичних та мистецьких шкіл на вихід на пенсію за вислугою років, бо дані викладачі також являються педагогічними працівниками.
Згідно «Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками, в тому числі концертмейстер.
Згідно абзацу Переліку Постанови КМУ № 909, викладачі та директори загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних та художніх шкіл, заступники директорів позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років .
В даному переліку перелічені всі навчальні заклади разом, як і сфери освіти так і сфери освіти в галузі культури.
Тобто, в Постанові КМУ № 909 наявні посади «викладач» музичної школи», «заступник директора з навчально-виховної роботи» позашкільного навчального закладу.
Згідно із преамбулою Закону України № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон №2145 VIII) цей Закон регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.
Педагогічна діяльність - інтелектуальна, творча діяльність педагогічного (науково педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямована на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №2145-VIII невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, позашкільна освіта.
Згідно із частинами 1, 2 статті 14 Закону №2145-VIII метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності.
Позашкільна освіта може здобуватися одночасно із здобуттям дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти.
Відповідно до статті 1 Закону України від 22.06.2000 року № 1841-III «Про позашкільну освіту» (далі - Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти (заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково методичні установи; інші суб`єкти освітньої діяльності, що надають освітні послуги у системі позашкільної освіти.
Позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.
Заклад позашкільної освіти - складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.
Заклад спеціалізованої позашкільної освіти - заклад позашкільної освіти, що надає спеціалізовану освіту мистецького, спортивного, військового або наукового спрямування.
Мистецька школа - заклад спеціалізованої мистецької освіти: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо, який надає початкову мистецьку освіту.
Статтею 4 Закону №1841-ІІІ визначено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Відповідно до частин 3, 4 статті 12 Закону №1841-ІІІ позашкільні навчальні заклади можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання), спортивних шкіл, дитячо юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів інвалідів, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.
У силу пункту 6 Переліку №433 до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).
Згідно до Переліку № 909 у розділі, який має назву «Освіта», вказано найменування закладів і установ. Серед них є і дошкільні навчальні заклади, де наявні посади вихователя та музичного керівника, а від так і періоди роботи позивача.
У примітці 2 Постанови № 909 від 4 листопада 1993 року КМУ «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я, та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» вказано, що робота в установах і на посадах, передбачених переліком посад в даній постанові, дає право на пенсію за вислугою років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до частин 3, 4 статті 12 Закону №1841-ІІІ позашкільні навчальні заклади можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання), оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.
Тобто законодавство в сфері освіти відносить мистецьку школу до закладів позашкільної освіти, а не до закладів культури.
З урахуванням наведеного, висновки апелянта про те, що період роботи на посаді концертмейстера не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ч. 4 ст. 114 Закону № 1058, а відтак і до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно з п. 7-1 розділу XV Закону № 1058, є спростованими.
Щодо зобов`язань, покладених судом на Головне управління щодо врахування відповідного періоду роботи на посаді концертмейстера, колегія суддів не встановила наявності будь-яких рішень суду, що передували зверненню ОСОБА_1 до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє за безпідставністю твердження апелянта про те, що позивач не звертався із заявою встановленого зразку щодо виплати грошової допомоги, а рішення Головним управлінням щодо відмови у виплаті грошової допомоги не приймалось, оскільки такі суперечать фактичним обставинам справи та змісту листа-відмови від 09.10.2024 № 39228-39097/О-02/8-2600/24.
Щодо роз`яснювального характеру спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, колегія суддів враховує, що таким листом розглянуто по суті звернення ОСОБА_1 та надано відмову. При розгляді такого звернення відповідач не вказував на порушення порядку звернення та форми заяви.
Суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.
Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2026 року у справі № 440/12686/24 наголосив на тому, що правомірність індивідуального акта суб`єкта владних повноважень оцінюється виходячи з тих підстав, які прямо зазначені у ньому на момент його прийняття. Відтак контролюючий орган не вправі вже на стадії судового оскарження фактично змінювати первісну мотивацію своїх рішень, доповнюючи її новими обставинами, які не були покладені в основу спірних актів.
Так, положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 195, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко