Справа № 347/1315/25 
Провадження № 22-ц/4808/64/26 
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,
суддів:    Баркова В. М., Пнівчук О. В., 
секретаря   Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Драч Д. С. в місті Косові, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Косівської міської ради, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно.
Позов мотивований тим, що вона проживала у шлюбі із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час їх спільного проживання вони народили і виховали двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 син загинув на війні.
За час спільного проживання з чоловіком вони побудували житловий будинок, загальною площею 95,2 м.кв., житловою площею 22.5 м.кв., який відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 17 червня 1991 року оформлено на ім`я чоловіка, проте є спільним майном подружжя, а отже, належить їм у рівних частках.
Однак фактично площа житлового будинку складала 154,8 м.кв., а житлова площа 68,8 м.кв. На час будівництва спірного житлового будинку у зв`язку з відповідним обмеженням, яке існувало на день введення його в експлуатацію, загальна і житлова площа становила значно менший розмір, так як практично не було можливості ввести в експлуатацію другий поверх цієї будівлі.
У зв`язку із смертю чоловіка та сина виникла необхідність у належному оформленні правовстановлюючих документів на житловий будинок. Однак нотіарус їй відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину, так як частина спірного житлового будинку не введена в експлуатацію.
Позивачка зазначала, що у сина не було своєї сім`ї, а тому він не оформляв свого права на спадщину після смерті батька. Єдиним спадкоємцем сина є вона.
Дочка фактично прийняла спадщину після смерті батька, однак, вона погоджується з тим, щоб все майно було оформлено на позивачку.
За таких обставин, позивачка уважала, що наявні підстави для визнання за нею права власності на все будинковолодіння, в тому числі і ту частину, яка побудована самочинно і не введена в експлуатацію на час відкриття спадщини.
Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право власності на все будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 154,8 м.кв., житловою площею 68,8 м.кв., допоміжною 86 м.кв., літньої кухні літера «Б», сараю літера «В», вбиральні літера «Г», огорожі № 1.
Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У згадуваній ухвалі суд вказав, що згідно із матерілами справи, спадкоємцями ОСОБА_3 є його дружина та діти: дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 . Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , належним відповідачем у цій справі є ОСОБА_2 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 і складається з: житлового будинку, літера «А» загальною площею 154,8 м.кв., житловою площею 68,8 м.кв. допоміжною 86,0 м.кв.; літньої кухні літера «Б»; сараю літера «В»; вбиральні літера «Г»; огорожі №1.
Решту позовних вимог залишено без задоволення.
В обґрунтування рішення суд вказав, що оскільки у матерілах справи відсутні докази відмови одного із спадкоємців після смерті ОСОБА_3 – ОСОБА_2 від спадщини на користь позивачки, то позовна вимога щодо визнання за нею права власності на все домоволодіння не відповідає вимогам закону.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подала апеляційну скаргу. 
У апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції сам замінив процесуальний статус ОСОБА_2 , яка була залучена нею як третя особа без самостійних вимог, на відповідачку, а Косівську міську раду взагалі виключив зі справи, однак у цій частині вона не оскаржуватиме рішення суду.
По суті позовних вимог вказує про те, що суд неправильно визначив частку у праві власності на спадкове майно, яке належить їй, оскільки їй має належати 5/6 частин майна, на яке відкрилася спадщина, а відповідно ОСОБА_2 1/6 частка, водночас суд визнав за нею право власності на 2/3 частин спірного будинковолодіння, що не відповідає фактичним обставинам справи. 
Крім цього, апелянтка зазначає, що на самочинно збудовану частину житлового будинку спадщина не відкривається, тобто відповідачка, як спадкоємиця першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , могла претендувати лише на узаконену частину житла, а визнати право власності на самочинне будівництво другого поверху спірного житлового будинку суд повинен був лише за нею, як його забудівельником і співвласником.
Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким визнати за нею право власності на частину житлового будинку (другий поверх), що за адресою: АДРЕСА_1 , площею 77,4 м.кв., житловою площею 46,3 м.кв.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади стверджується, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 25.12.1991 року, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6,7). Згідно долученої копії посвідчення серія НОМЕР_3 УСЗН Косівської РДА ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (а.с.5). 
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 11.04.2023 року ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Косів Косівського районуІвано-Франківської області, його батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с.8). 
Як вбачається, з долученої копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 уклали шлюб 28.02.1981 року, після чого прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_8 » (а.с.13). 
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 22.02.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Косів Косівського районуІвано-Франківської області (а.с.12). Його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_11 в селі Красногорівка Покровського району Донецької області, підтвердженням цього факту є долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 23.05.2024 року (а.с.12). 
Копією довідки №1455 від 04.06.2021 р., виданої ОСОБА_1 виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, підтверджується, що її чоловік ОСОБА_3 був зареєстрований з 25.12.1991 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 в АДРЕСА_1 . На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9  ОСОБА_3 склад сім`ї становив: ОСОБА_1 , 1958 року народження – дружина; ОСОБА_6 , 1982 року народження – син; ОСОБА_2 , 1984 року народження – дочка (а.с.11). 
Копією довідки №1498 від 08.06.2021 р., виданої ОСОБА_1 виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, стверджується, що в зв`язку із зміною нумерації житлових будинків та перейменування назв вулиць м. Косова, житловий будинок по АДРЕСА_1 раніше мав адресу АДРЕСА_2 . Підстава: рішення І сесії І демократичного скликання від 12.09.1990 р. та рішення виконкому №165 від 27.11.1996 р. (а.с.9). 
Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду №1926 від 04.02.1991, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 154,8 м.кв., власником є ОСОБА_3 (а.с.14-17). Також, відповідно до копії свідоцтва № 4710 від 27.03.1991 р. на право особистої власності на жилий будинок, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_3 (а.с.18). З долученої копії технічного паспорта №2489 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що паспорт виготовлено 13.12.2024 року (а.с.19). 
Приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 (одну третю) частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований в АДРЕСА_1 , (колишня  АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що згідно архівних документів станом на 31.12.2012 року загальна площа житлового будинку змінилася з 77,4 кв.м. на 154,8 кв.м., та житлова площа з 22,5 кв.м. на 68,8 кв.м. за рахунок другого поверху, який не зданий в експлуатацію згідно чинного законодавства.
Відповідно до висновку експерта за результатами оціночно-будівельної експертизи №10/06/25 від 10.06.2025 року оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 становить 903 234 грн. (а.с.22-35).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦКвласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України).
За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
А відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦКУкраїни).
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України право спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Аналогічна правова норма міститься у частині першій статті 61 СК України, відповідно до якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Як встановлено судом, спір виник щодо права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зараз  АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
При цьому, підставою звернення з позовом, стала відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини, оскільки згідно архівних документів станом на 31.12.2012 року загальна площа житлового будинку змінилася з 77,4 кв.м. на 154,8 кв.м., та житлова площа з 22,5 кв.м. на 68,8 кв.м. за рахунок другого поверху, який не зданий в експлуатацію згідно чинного законодавства.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на визнання такого права тільки на 2/3 частки будинку , загальною площею 154,8 м.кв., оскільки інша частка -1/3 належить спадкоємцю ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину і від неї не відмовилася.
ОСОБА_1 не погоджується з таким рішенням, та в апеляційній скарзі зазначає, що має законне право на спадкове майно в частці, що належало її чоловікові до смерті і таке може бути оформлено нотаріально на підставі Свідоцтва № 4710 від 27.03.1991 р., а зараз просить суд визнати за нею право саме частку самочинного будівництва цього будинку (другий поверх) площею, 77,4 м.кв., житловою площею 46,3м.кв., яке не зареєстровано у встановленому порядку.
Аналізуючи доводи скарги, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Як правильно встановлено судом, у власності ОСОБА_3 на час його смерті перебував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Свідоцтва про право власності від 17.05.1991 року за № 4710 (а.с.18).
Оскільки такий збудований під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , він є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.
На час смерті ОСОБА_3 -22.02.2021 року до кола спадкоємців після його смерті входили: дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_12 помер син позивача – ОСОБА_6 , єдиним спадкоємцем після смерті якого є мати – ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів спадкових справ, витребуваних апеляційним судом, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли дружина - ОСОБА_1 та діти - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , а після смерті ОСОБА_6 – мати ОСОБА_1 .
Також з матеріалів справи вбачається, що згідно технічного паспорта на спірний будинок від 04.02.1991 року, такий збудовано у 1990 році загальною площею 77,4 м.кв, житловою площею 22,5 м.кв. допоміжною 46,8 м.кв.; літньої кухні літера «Б»; сараю літера «В»; вбиральні літера «Г»; огорожі (всього: 95,2 м.кв.). і саме на цей будинок було видано Свідоцтво про право власності від 17.05.1991 року за № НОМЕР_1 .
Згідно ж виписки з інвентаризаційних матеріалів від 13.12.2024 року, зазначається, що це житловий будинок загальною площею вже 154,8 м.кв., житловою площею 68,8 м.кв., при цьому, загальна площа житлового будинку змінилася з 77,4 кв.м. на 154,8 кв.м., та житлова площа з 22,5 кв.м. на 68,8 кв.м. за рахунок другого поверху, який не зданий в експлуатацію згідно чинного законодавства. 
З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що позивач вправі успадкувати майно після смерті чоловіка та сина, внаслідок неможливості оформлення права за таких обставин, однак суд неправильно визначився щодо частки та обсягу спадкового майна. 
Зокрема, як уже зазначалося, подружжям було збудовано будинок площею 77,4 м.кв. та житловою площею 22,5м.кв.(всього площа 95,2м.кв.) і на цей будинок було видано Свідцтво про право особистої власності ОСОБА_3 .
Однак другий поверх, який було добудовано, не введено в експлуатацію.
З огляду на це, у суду були відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на житловий будинок загальною площею 154,8 м.кв, житловою площею 68,8 м.кв. допоміжною 86,0 м.кв., право на яке не зареєстроване у встановленому порядку.
Разом з тим, право позивача підлягає захисту та визнанню права власності на площу, яка була у власності спадкодавця згідно Свідоцтва про право власності від 17.05.1991 року - житловий будинок, літера «А» загальною площею 77,4 м.кв, житловою площею 22,5 м.кв. допоміжною 46,8 м.кв.; літньої кухні літера «Б»; сараю літера «В»; вбиральні літера «Г»; огорожі (всього:95,2м.кв.), який був у власності ОСОБА_3 на час смерті.
Щодо часток, то після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_1 має право на 1/2 частку спірного житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя. Отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла лише 1/2 частка житлового будинку. Відповідно, кожен зі спадкоємців – ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 успадкував по 1/6 частці житлового будинку. У подальшому позивачка також прийняла спадщину після смерті сина – ОСОБА_6 , якому належала 1/6 частка житлового будинку. За таких обставин ОСОБА_1 має право на 5/6 часток житлового будинку, а ОСОБА_2 – на 1/6 частку житлового будинку. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив частку позивачки у спірному майні.
Водночас вимоги апеляційної скарги про визнання права власності на частину житлового будинку – самочинно добудований другий поверх, площею 77,4 м.кв., житловою площею 46,3м.кв., апеляційний суд вважає необґрунтованими. 
По-перше, такі вимоги не були предметом позову. Позивач у позові просила визнати за нею право власності на все будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 154,8 м.кв., житловою площею 68,8 м.кв., допоміжною 86 м.кв., літньої кухні літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», огорожа № 1.
По-друге, згідно з усталеною практикою Верховного суду, самочинне будівництво не є об`єктом права власності, а способи його легалізації є виключними. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Також Цивільним кодексом України (ст. 1216, 1218) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки особа не набуває права власності на самочинно збудовану нерухомість, то за загальним правилом таке нерухоме майно не може входити до складу спадщини.
Позивач не позбавлена права в порядку визначеному законом здати в експлуатацію добудовану частину будинку та оформити право.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволити частково. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 5/6 частки будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 і складається з: житлового будинку, літера «А» загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 22,5 кв.м. допоміжною 46,8 кв.м.; літньої кухні літера «Б»; сараю літера «В»; вбиральні літера «Г»; огорожі (всього: 95,2 кв.м.). В решті вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
О.В. Пнівчук