03.06.26
22-ц/812/1148/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Миколаїв

справа №487/406/26
провадження №22-ц/812/1148/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Шурмою Є. М.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Притуляк І. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка зазначала, що з 06 серпня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Її матір ОСОБА_3 , 1949 року народження, є особою з інвалідністю першої групи (підгрупа А) безстроково та потребує постійного стороннього догляду, який позивачка здійснює цілодобово, бо внаслідок перенесеного інсульту матір не пересувається.
Через необхідність догляду за матір`ю вона фактично позбавлена можливості працювати на повну ставку. З 29 січня 2024 року вона працює на посаді юрисконсульта на виробничому підприємстві ТОВ «Артіль», її середньомісячний заробіток складає 7139,62 грн.
Зазначений дохід не покриває навіть базових потреб для забезпечення життєдіяльності її та її хворої матері.
Позивачка вказувала, що перебуває у стані крайньої матеріальної скрути та на межі фізичного та психологічного виснаження, оскільки увесь її дохід та навіть більше витрачається на підтримання життя матері, а вона сама залишається без засобів до існування. 
Відповідач з квітня 2001 року постійно проживає та працює на території Республіки Португалія, має стабільний дохід, не несе тягаря догляду за хворими родичами та має об`єктивну можливість надавати їй як дружині матеріальну допомогу, але не надає, чим грубо порушує свій обов`язок, визначений положеннями ст.75 СК України.
Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до зміни обставин.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що відсутні правові підстави для застосування положень ст.75 СК України, оскільки позивачка є працездатною особою, працевлаштована та має стабільний дохід.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2026 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20 квітня 2026 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що позивачка є працездатною особою, оскільки не є особою з інвалідністю та не досягла пенсійного віку, встановленого законом, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.75 СК України. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначала, що суд першої інстанції припустився помилки, розглядаючи її позов як запит на соціальну допомогу, тоді як він є вимогою про реалізацію конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України, та сімейного обов`язку, передбаченого ст.75 СК України. 
Згідно з ч.4 ст.75 СК України право на утримання має особа, чиї доходи не забезпечують їй встановленого законом прожиткового мінімуму. Оскільки її реальний дохід з 01 квітня 2026 року становить лише 3622,50 грн, вона об`єктивно потребує матеріальної допомоги.
Позивачка наголошувала, що вона фактично є непрацездатною та вимушено обмеженою у праці (працює на 0,25 ставки на посаді юрисконсульта 1 категорії у дистанційному форматі у ТОВ «Артіль») через догляд за матір`ю. 
Відмова суду першої інстанції у підтримці з боку заможного чоловіка за таких обставин суперечить самим засадам справедливості сімейного права. Скорочення її часу роботи є вимушеним кроком через цілодобовий догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю.
Позивачка звертала увагу, що її дохід фактично перебуває на рівні граничної межі виживання, оскільки згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року встановлено у розмірі 3328,00 грн. Такий рівень доходу є очевидно недостатнім для забезпечення гідного рівня життя та покриття базових потреб, особливо за наявності об`єктивної необхідності утримання та догляду за хворою матір`ю. Нужденність має оцінюватися реально, а не формально. За наявних умов її дохід не забезпечує навіть мінімальних фізіологічних потреб, що є безумовною підставою для виконання відповідачем обов`язку щодо її матеріального утримання відповідно до ч.4 ст.75 СК України.
Також позивачка вказувала, що суд першої інстанції припустився помилки, врахувавши дохід її матері як частину її бюджету. 

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголосив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1994 року.
Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 травня 2026 року (справа №487/1309/26) шлюб було розірвано. Натепер рішення не набрало законної сили. 
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 14 січня 2026 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 14 червня 2002 року є квартира АДРЕСА_1 .
З ксерокопії паспорту ОСОБА_2 та листа відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 21 січня 2026 року видно, що місцем його реєстрації в Україні з 29 березня 2001 року є квартира АДРЕСА_2 . 
Наразі відповідач проживає у Португальській Республіці.
Відповідно до довідки від 14 січня 2026 року №1 ОСОБА_1 працює в ТОВ «Артіль» ЛТД з 29 січня 2024 року, обіймає посаду юрисконсульта. Її дохід за період з 01 липня 2025 року по 31 грудня 2025 року склав 42 837,71 грн.
Згідно з наказом директора вказаного вище товариства №23-К від 27.03.2026 ОСОБА_1 встановлено з 01 квітня 2026 року режим неповного робочого часу – 0,25 штатної одиниці (ставки) посадового окладу, який становить 18 000,00 грн, у формі дистанційної роботи за місцем проживання.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , 1949 року народження.
Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №451792 від 20 вересня 2022 року ОСОБА_3 встановлено першу групу інвалідності (підгрупа А) за загальним захворюванням, безстроково. Вказано, що вона потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №16630/2046 КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_3 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , проходила лікування у період з 02 грудня 2024 року по 09 грудня 2024 року у неврологічному відділенні з приводу гострого мозкового інсульту. Рекомендовано нагляд невропатолога та сімейного лікаря, медикаментозне лікування.
Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №640 Відділення центру реабілітації КНП ММР «Міська лікарня №4» видно, що ОСОБА_3 проходила лікування у період з 29 січня 2025 року по 19 лютого 2025 року. При виписці пацієнт самостійно сидить, пересувається за допомогою спеціального засобу на невеликі відстані. Потребує сторонньої допомоги та нагляду. Рекомендовано нагляд сімейного лікаря, медикаментозне лікування.
Відповідно до Електронного направлення №2028-6029-2760-4969 від 24.10.2025 ОСОБА_3 направлена на госпіталізацію до КНП ММР «Міська лікарня №4» з метою медичної реабілітації. Діагноз: наслідки мозкового інсульту, неуточненого як крововилив чи інфаркт. Супутній діагноз: утруднення при ходьбі.
З виписки по рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 вбачається, що відповідач надсилав їй щомісячно кошти за допомогою міжнародних переказів.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. 
Частина 1 статті 79 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 
Стаття 80 СК України визначає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є працездатною особою, оскільки не є особою з інвалідністю та не досягла пенсійного віку, встановленого законом, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.75 СК України. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Чинне законодавство у ч.2 ст.75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
Судом встановлено, що позивачка не є непрацездатною, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання позивачки на те, що вона потребує матеріальної допомоги, та здатність відповідача надавати матеріальну допомогу, на висновки суду не впливають, бо відсутній факт непрацездатності позивачки. Для визначення аліментів за ст.75 СК України необхідною є наявність усіх юридичних фактів юридичного складу. Відсутність будь-якого з них тягне відмову у задоволенні вимог про стягнення аліментів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 04 червня 2026 року.