Справа № 756/4796/26
Провадження № 2/756/5633/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
 
іменем України
 
04 червня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
У С Т А Н О В И В :
 
ТОВ «Фінансова компанія «Позика» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17 680 грн та судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що 24.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28013792.
ТОВ «ФК «Ірбіс» перерахував відповідачу грошові кошти на картковий рахунок в сумі 5200 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.
01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу № 01092025/1.
Згідно з договором факторингу 01.09.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 28013792 від 24.10.2021.
Відповідно до Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ФК «Позика») є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 17680 грн, із яких:
– заборгованість за тілом кредиту становить 5200 грн;
– заборгованість за відсотками становить 12480 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі.
Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).
06.04.2026 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він зазначив, що позивач звернувся із позовом до відповідача 24.03.2026, в той час як строк позовної давності закінчився 24.10.2024. Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.
07.04.2026 від представника позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в яких зазначено, що доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними.
На думку позивача, загальна позовна давність становить три роки, а її перебіг починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання – зі спливом такого строку. Право на позов виникає одночасно з можливістю звернення до суду за примусовим захистом порушеного права.
Позивач наголосив, що з 02.04.2020 на період дії карантину строки позовної давності, визначені ЦК України, були продовжені, а з 17.03.2022 на період дії воєнного стану перебіг позовної давності було зупинено. Позивач звернув увагу, що карантин діяв з 11.03.2020 до 30.06.2023 безперервно, а перебіг позовної давності у зв`язку з воєнним станом було відновлено лише з 04.09.2025 після набрання чинності Законом № 4434-IX. Отже, за твердженням позивача, у період з 02.04.2020 до 03.09.2025 строки позовної давності фактично не спливали.
Позивач зазначив, що 24.10.2021 між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 28013792, підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору строк його дії встановлено до 22.01.2022. На думку позивача, оскільки на цей момент уже діяли законодавчі правила щодо продовження та зупинення перебігу позовної давності, її обчислення не розпочалося до 04.09.2025. Відтак трирічний строк позовної давності, за розрахунком позивача, спливає лише 04.09.2028.
Позивач зауважив, що з позовом до суду він звернувся 23.03.2026, тобто в межах строку позовної давності, а тому має право на судовий захист та заявлення вимог про стягнення заборгованості.
Крім того, позивач наголосив, що під час укладення кредитного договору сторони письмово погодили збільшення строку позовної давності до 10 років відповідно до ст. 259 ЦК України. На думку позивача, саме цей погоджений сторонами строк підлягає застосуванню до спірних правовідносин замість загальної трирічної позовної давності. За таких обставин перебіг погодженого сторонами строку спливає лише 24.10.2031, тому на момент звернення до суду він також не закінчився.
Таким чином, позивач вважає, що доводи відповідача про сплив загальної позовної давності суперечать умовам договору та положенням ЦК України, а тому не підлягають врахуванню.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 24.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28013792.
Згідно з умовами вказаного договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 5200 грн з оплатою за процентною ставкою, що визначається у наведеному графіку згідно з п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах цього договору (п. 3.1 договору).
За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта (п. 3.2 договору).
У разі несвоєчасного повернення кредиту, передбаченого п. 4.2 цього договору, клієнт зобов`язується сплатити штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 0 відсотків за кожний наступний день після останнього дня строку кредитування, визначеного п. 4.2 цього договору, від суми залишку кредиту (далі за текстом – штрафні санкції), але в будь-якому разі не більше 50 відсотків від суми наданого кредиту та нарахованих відсотків разом.
У випадку, якщо сума наданого кредиту менша ніж встановлений законодавством на початок поточного року розмір однієї мінімальної заробітної плати сума штрафних санкцій не може перевищувати розміру подвійної суми наданого кредиту.
За порушення виконання клієнтом зобов`язань за договором, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для клієнта.
У разі якщо сума наданого кредиту перевищує визначений розмір однієї мінімальної заробітної плати, розмір штрафних санкцій не може бути нарахований більше ніж 50 відсотків від суми наданого кредиту (п. 3.3 договору).
Видача (надання) товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у особистому кабінеті, та, яка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки (п. 4.1 договору).
Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 22.01.2022 (далі за текстом – «строк кредитування») шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства (п. 4.2 договору).
Зарахування коштів у розмірі 5 200 грн підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» за номером транзакції № 116059320 від 24.10.2021, а також випискою по руху коштів від 22.04.2026 витребуваною за клопотанням позивача у АТ «Універсал Банк» ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2026 року.
Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 28013792, заборгованість ОСОБА_1 становить 17680 грн, із яких:
– заборгованість за тілом кредиту становить 5200 грн;
– заборгованість за відсотками становить 12480 грн.
Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором суду не надано.
01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу № 01092025/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ірбіс» відступило на користь ТОВ «ФК «Позика» права вимоги кредитним договором № 28013792.
Таким чином, ТОВ «ФК «Позика» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 28013792.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже, позивач набув право вимоги за договором кредиту.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи, що на підставі наданих позивачем доказів установлено, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався, а скасований він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі – на строк дії воєнного стану).
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року (зміни набрали чинності з 04.09.2025).
З даним позовом позивач звернувся до суду у березні 2026 року, а тому відповідно до викладених обставин строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.10.2021, не сплив.
Таким чином, відсутні підстави щодо застосування позовної давності.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
– складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
– часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
– обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
– ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги суду позивачем надано:
– договір № 39493634 про надання правової допомоги від 02.01.2026;
– додаткову угоду № 28013792 до договору про надання правової допомоги № 39493634 від 02.01.2026 від 16.02.2026;
– детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості;
– акт наданих послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу, з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її складність, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 5000 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 28013792 від 24.10.2021 у розмірі 17 680 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика", ЄДРПОУ 39493634, адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя         Андрій ПУКАЛО