ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/11552/25 
№ провадження 2/646/1327/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року     місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» Павленко С. В.,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» в особі представника Павленка С. В. до ОСОБА_1 з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року станом на 13 жовтня 2025 року у розмірі 405 769,88 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-225023.
Відповідно до умов кредитного договору банк надає кредит у розмірі 387 261,71 гривень строком на 60 місяців до 09 жовтня 2024 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних.
Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору тривалий час не виконує.
Згідно із розрахунком заборгованості по кредитному договору № CL-225023 выд 10 жовтня 2019 року станом на 13 жовтня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» становить 405 769,88 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
01 серпня 2025 року Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» звернулось до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості, однак, досудова вимога повернулась відправнику.
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 525, 526, 625, 1048-1050 та 1054 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року станом на 13 жовтня 2025 року у розмірі 405 769,88 гривень, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
Окрім того, Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 свою користь судовий збір у розмірі 6 086,55 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 576,98 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 19 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв/клопотань від нього на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 власноручно підписав анкету-заяву № CL-225023 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, у якій зазначив інформацію про бажаний кредит: бажана сума - 500 000,00 гривень; строк кредитування - 60 місяців; процентна ставка - 35,00 %; щомісячний платіж - 17 745,15 гривень; ціль отримання кредиту - ремонт та облаштування житла.
10 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-225023.
Відповідно до розділу 2. договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором.
Як зазначено у розділі 2. договору, сума та валюта кредиту - 387 261,71 гривень; дата видачі кредиту - 10 жовтня 2019 року; строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 09 жовтня 2024 року.
Згідно із інформацією, наведеною у розділі 3. договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною пунктом 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.
У додатку № 1 до кредитного договору № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року сторони погодили графік платежів за кредитним договором та розрахунок сукупної вартості кредиту.
Кредитний договір № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року та додаток № 1 до нього підписані ОСОБА_1 власноручно.
10 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» на виконання умов кредитного договору № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кредитні кошти у розмірі 387 261,71 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 58726422 від 10 жовтня 2019 року.
Інформація про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , наявна у наданій позивачем виписці по рахунку за період з 10.10.2019 по 13.10.2025.
Як убачається зі складеного позивачем розрахунку заборгованості, станом на 13 жовтня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року становить 405 769,88 гривень та складається з: суми заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, суми заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
01 серпня 2025 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу письмову вимогу про усунення порушень, у якій зазначив загальний розмір заборгованості, що підлягає сплаті, підстави її виникнення, реквізити для здійснення платежу, а також запропонував протягом 35 днів з моменту отримання вимоги погасити наявну заборгованість.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Тому, з огляду на зміст статей 633 та 634 Цивільного кодексу України можна уважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року у розмірі 405 769,88 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача, зокрема, тим, що останній 10 жовтня 2019 року власноручно підписав кредитний договір № CL-225023, чим підтвердив свою згоду з викладеними умовами кредитування та взяв на себе зобов`язання належним чином їх виконувати.
Суд встановив, що кредитний договір № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року був підписаний ОСОБА_1 власноручно.
У пункті 2.6. вказаного вище договору сторони визначили поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється видачу кредиту - № НОМЕР_2 .
Із виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в Акціонерному товаристві «КРЕДОБАНК» на ім`я відповідача, за період з 10.10.2019 по 13.10.2025 встановлено, що 10 жовтня 2019 року на зазначений рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 387 261,71 гривень із призначенням платежу: «видача кредиту ( ОСОБА_1 ), відповідно до кред. дог. CL-225023 від 10.10.2019). У подальшому відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом внесення грошових коштів на рахунок.
Факт здійснення відповідачем платежів у рахунок погашення заборгованості підтверджується випискою по особовому рахунку та узгоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, що свідчить про урахування зазначених сум при визначенні розміру заявлених до стягнення сум.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Із наданої позивачем виписки по картковому рахунку убачається, що відповідач фактично отримав кредитні кошти у розмірі 387 261,71 гривень, у подальшому вносив грошові кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості.
З наданого позивачем розрахунку убачається, що заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року становить 405 769,88 гривень та складається з: суми заборгованості за кредитом - 244 373,08 гривень, суми заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, урахувавши встановлені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 244 373,08 гривень є такою, що підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на належних та допустимих доказах, які узгоджуються між собою, а відтак підлягає задоволенню.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками та її розміру суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2.3. кредитного договору № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 09 жовтня 2024 року.
Згідно із пунктом 4.1. за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних.
Як встановлено із наданого позивачем розрахунку, станом на 13 жовтня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року становить 405 769,88 гривень та складається з: суми заборгованості за кредитом - 244 373,08 гривень, суми заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
Позивач здійснював нарахування відсотків за користування кредитом у період з 10 жовтня 2019 року по 10 січня 2024 року, тобто в межах строку дії кредитного договору, із застосуванням саме тієї процентної ставки, яка прямо передбачена умовами договору.
Суд ураховує, що відповідно до загальних засад виконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний виконувати взяті на себе договірні обов`язки належним чином і у встановлені строки, зокрема, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. Невиконання або неналежне виконання таких обов`язків тягне за собою виникнення заборгованості та обов`язок її погашення.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору, є послідовним, містить деталізацію нарахувань та не спростований відповідачем належними і допустимими доказами. 
Оскільки нарахування відсотків здійснювалось позивачем правомірно, у межах строку дії кредитного договору та за погодженою сторонами процентною ставкою, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, тому, позовна заява у цій частині підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
У позовній заяві представник позивача зазначив, що заявляє вимоги про компенсацію судових витрат, понесених позивачем, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з аналізом справи, розробкою стратегії захисту, підготовкою позовної заяви та супроводом представника під час судових засідань, у розмірі 10 % від ціни позову, що становить 40 576,98 гривень.
На підтвердження заявленого розміру витрат на правничу допомогу у сумі 40 576,98 гривень позивач надав витяг із договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО».
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами лише за умови їх належного підтвердження та доведеності. При цьому обов`язковими є не лише наявність договору про надання правової допомоги, але й подання належних і допустимих доказів фактичного надання послуг, їх обсягу, вартості, а також доказів оплати таких послуг або зобов`язання їх оплатити. Сам по собі договір про надання правової допомоги (або його витяг) не є достатнім доказом понесення відповідних витрат, оскільки лише підтверджує існування правовідносин між клієнтом і адвокатом, але не свідчить про фактичне виконання робіт, їх обсяг, вартість та здійснення оплати.
Позивачем на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу надано лише витяг із договору про надання правової допомоги, із змісту якого не убачається навіть предмету договору; також витяг не містить відомостей щодо розміру фактично сплаченого гонорару, порядку його обчислення у конкретній справі, не підтверджує здійснення оплати чи наявність зобов`язання щодо такої оплати. 
Інші належні та допустимі докази, які б підтверджували реальність, необхідність і розумність заявлених витрат, суду не надані.
Оскільки позивачем не доведено фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, суд не убачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» задоволено в повному обсязі, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 6 086,55 гривень.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № CL-225023 від 10 жовтня 2019 року станом на 13 жовтня 2025 року у розмірі 405 769 (чотириста п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 88 копійок, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 244 373,08 гривень, заборгованості за відсотками - 161 396,80 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» судовий збір у розмірі 6 086 (шість тисяч вісімдесят шість) гривень 55 копійок.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 576,98 гривень - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 20 квітня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», ЄДРПОУ: 09807862, місцезнаходження: вулиця Сахарова, будинок 78, місто Львів Львівської області, 79026; номер телефона: +380612190640, email: office@kredobank.com.ua;
Представник позивача: Павленко Сергій Валерійович, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: проспект Леоніда Каденюка, будинок 23, а/с 57, місто Київ, 02094; номер телефона: НОМЕР_4 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко