ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 р. 	Справа № 440/7937/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7937/22
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , апелянт) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю, в якій просила:
- встановити судовий контроль за виконанням ухвали суду від 01.11.2024 у справі № 440/7937/22;
- зобов`язати Полтавське ПФУ подати належний та повний звіт про виконання ухвали суду від 01.11.2024;
- визначити строк подання такого звіту;
- у разі невиконання застосувати заходи процесуального примусу, передбачені КАС України.
02.04.2026 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 440/7937/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявниці без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточненої апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм процесуального права просила:
- скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2026;
- направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду іншим складом суду, враховуючи доведену упередженість та системність порушень судді Петрової Л.М.;
- винести окрему ухвалу щодо дій судді Петрової Л.М. для направлення до Вищої ради правосуддя.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з урахуванням уточненої апеляційної скарги, апелянт зазначила, що суд першої інстанції не виконав вимоги постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026, в якій прямо вказано на незаконність дій судді Петрової Л.М. щодо повернення заяви від 28.11.2025 та наказано продовжити розгляд. Всупереч статті 325 КАС України, суддя Петрова Л.М. вже 02.04.2026 (через день після повернення справи) повторно вчинила те саме процесуальне порушення, знову повернувши заяву без розгляду. Це є прямим проявом неповаги до суду апеляційної інстанції та грубим порушенням Конституції України. 
Також апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції стверджує, що «аналогічній вимозі вже була надана оцінка», однак на її думку, це свідоме введення в оману, оскільки апеляційний суд скасував попередню ухвалу судді Петрової Л.М., її «оцінка» юридично зникла. Таким чином, станом на 02.04.2026 жодної законної оцінки діям Полтавського ПФУ щодо невиконання рішення суду (ігнорування довідки про доходи) надано не було.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на системність порушень та упередженість суду, що проявляється в блокуванні процесуальних шляхів захисту прав заявника. Зокрема, у провадженні № 803/26 (щодо оскарження дій ГУ ПФУ в Полтавській області в порядку ст. 378 КАС України) суддею Петровою Л.М. було відмовлено у задоволенні вимог. Таким чином, суддя планомірно відмовляє у розгляді будь-яких скарг на Полтавське ПФУ, що свідчить про її зацікавленість у результаті справи на користь ГУ ПФУ в Полтавській області. Апелянт посилається на судове засідання 08.04.2026, в якому суддя на нагадування адвоката про необхідність роз`яснення рішення суду (заява від 29.03.2026, строк розгляду якої сплив саме 08.04) демонстративно відмовила, заявивши: «Ми розглядаємо статтю 378». ОСОБА_1 зазначає, що суддя створила «процесуальний глухий кут»: вона не роз`яснює рішення, не накладає штраф за його невиконання і постійно повертає документи без розгляду. Це є класичним прикладом «відмови у правосудді» (denial of justice).
ГУ ПФУ в Полтавській області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.
Відповідно до частини 1 статті 308, пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
09.01.2023 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/7937/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки ТОВ «ВАДО» № 35 від 09.07.2012 про заробітну плату та довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020 про заробітну плату за період з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП «Ліберті».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати з 06.01.2021 до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.01.2009 по 29.06.2012 у ТОВ «ВАДО» відповідно до довідки №35 від 09.07.2012 та період роботи з 20.09.1993 по 05.05.2003 у МПП «Ліберті», відповідно до довідки Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 23.11.2021.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за віком з дати припинення - 23.11.2021.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
20.02.2024 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області залишено без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 по справі № 440/7937/22 залишено без змін.
01.11.2024 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі № 440/7937/22 задоволено частково.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі № 440/7937/22 упродовж одного місяця з дня набрання даною ухвалою законної сили з наданням до суду належним чином засвідченої копії рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про поновлення виплат пенсії ОСОБА_1 з 23.11.2021, доказів проведення перерахунку пенсії позивача із врахуванням стажу роботи та розміру заробітної плати згідно з довідками № 35 від 09.07.2012 та № 47 від 16.07.2012, виданої ТОВ «ВАДО» та довідки № 02-04/2/1782-С від 22.09.2020, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, а також докази здійснення виплати невиплаченої пенсії позивачу з урахуванням довідки № 47 від 16.07.2012.
На виконання ухвали суду від 01.11.2024 пенсійним органом подано звіт, який ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.25 прийнятий судом.
28.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю, в якій просила:
- встановити судовий контроль за виконанням ухвали суду від 01.11.2024 у справі № 440/7937/22;
- зобов`язати Полтавське ПФУ подати належний та повний звіт про виконання ухвали суду від 01.11.2024;
- визначити строк подання такого звіту;
- у разі невиконання застосувати заходи процесуального примусу, передбачені КАС України.
17.12.2025 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 про встановлення судового контролю у справі № 440/7937/22 повернуто без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду від 17.12.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
17.03.2026 постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 440/7937/22 скасовано.
Адміністративну справу № 440/7937/22 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.11.2025, поданої в порядку ст. 382 КАС України.
Повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 167 КАС України, зазначив, що аналіз приписів процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суди мають можливість встановити судовий контроль лише стосовно виконання судових рішень по суті спору – тобто судових рішень у формі Рішення суду. Однак, у цій справі позивач просить встановити судовий контроль за ухвалою про встановлення судового контролю, що не відповідає меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого ст. 382 КАС України.
Також суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 22.12.2025 подано заяву в порядку ст. 382 КАС України, в якій заявниця стверджувала, що рішення суду не виконане відповідачем та наполягала на поданні до суду належного звіту щодо виконання ухвали від 01.11.2024. За результатами розгляду зазначеної заяви, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 заяву ОСОБА_1 від 22.12.2025 про встановлення судового контролю у справі № 440/7937/22 задоволено частково, встановлено судовий контроль за виконанням рішення від 09.01.2023 у справі 440/7937/22, зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі 440/7937/22 з підтверджуючими доказами про його виконання. Судом визнано за необхідне подану заяву повернути без розгляду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За змістом частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами мотивувальної та резолютивної частин рішення суду).
За змістом статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З вищезазначених правових норм вбачається, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 щодо продовження розгляду справи і повторно вчинив те саме процесуальне порушення, знову повернувши заяву без розгляду. 
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 і повертаючи справу до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви від 28.11.2025 суд апеляційної інстанції не погодившись із підставами повернення без розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю, виходячи з положень ст. 45 КАС України (зловживання правом на звернення до суду) та вказав, що суд, дійшовши такого висновку, не здійснив належним чином аналіз заяв ОСОБА_1 , поданих раніше, не дослідив чи дійсно збігаються вимоги у цих заявах з тією, що перебувала на розгляді, зокрема, не дослідив, чи подавала ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю саме за виконанням ухвали суду від 01.11.2024. Також Другий апеляційний адміністративний суд зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував питання щодо можливості встановлення судового контролю за виконанням ухвали суду, про що просить заявниця у заяві від 28.11.2025. Зважаючи на зазначене колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про передчасність та необґрунтованість зазначених підстав для повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.11.2025.
В ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2026, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у постанові від 17.03.2026 , суд першої інстанції повторно повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 зазначив, що аналіз норм КАС України свідчить про те, що суди мають можливість встановити судовий контроль лише стосовно виконання судових рішень по суті спору – тобто судових рішень у формі рішення суду. Водночас у цій справі ОСОБА_1 просить встановити судовий контроль за ухвалою про встановлення судового контролю, що не відповідає меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, передбаченого ст. 382 КАС України. Щодо необхідності дослідження раніше поданих заяв суд першої інстанції вказав, що 22.12.2025 ОСОБА_1 було подано заяву в порядку ст. 382 КАС України, в якій вона стверджувала, що рішення суду не виконане відповідачем та наполягала на поданні до суду належного звіту щодо виконання ухвали від 01.11.2024. За результатами розгляду заяви від 22.12.2025 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 заяву ОСОБА_1 від 22.12.2025 про встановлення судового контролю у справі № 440/7937/22, задоволено частково, встановлено судовий контроль за виконанням рішення від 09.01.2023 у справі 440/7937/22, зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі№ 440/7937/22 з підтверджуючими доказами про його виконання.
З оскаржуваної ухвали не вбачається встановлення судом першої інстанції зловживання позивачем правом на звернення до суду із заявою про подання належного звіту щодо виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2024. 
З огляду на зазначене вище, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції розглянув заяву апелянта від 28.11.2025 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025, а отже відповідні доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю за ухвалою про встановлення судового контролю не відповідає меті інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Як було зазначено вище, за змістом абзацу першого частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до статті 241 КАС України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови.
У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.
Отже, з аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що кінцевими судовими рішеннями по суті спору є саме рішення суду та постанова суду, а ухвали суду постановляються для вирішення процедурних питань, які пов`язані з рухом справи, а тому встановлення судового контролю можливе лише за виконанням рішення суду або постанови суду.
Доводи апеляційної скарги відповідного висновку суду першої інстанції не спростовують.
Посилання ОСОБА_1 на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції стверджує, що «аналогічній вимозі вже була надана оцінка», однак це свідоме введення в оману, оскільки апеляційний суд скасував попередню ухвалу судді Петрової Л.М. і її «оцінка» юридично зникла, колегія суддів також вважає необґрунтованими, так як у зазначеному судом першої інстанції судовому рішення ( ухвала від 01.01.2026) за результатами розгляду заяви позивачки від 22.12.2025 про перевірку факту виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 було заяву задоволено частково та встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі №440/7937/23 шляхом подачі звіту.
Щодо доводів ОСОБА_1 про системність порушень та упередженість суду першої інстанції, що проявляється в блокуванні процесуальних шляхів захисту прав заявниці та необхідність постановлення окремої ухвали колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
За змістом частини 4 статті 249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Відповідно до частин 6,8 статті 249 КАС України окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
З вищезазначених правових норм вбачається, що постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 320/8487/24, суд має право, а в умовах очевидних, умисних чи системних порушень - фактично правовий обов`язок постановити окрему ухвалу, в якій повинно бути чітко встановлено факт порушення суб`єктом владних повноважень або судом конкретної норми закону чи іншого нормативно-правового акта (стаття, пункт тощо) та в чому саме полягає порушення (частина четверта статті 249 КАС України).
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у зокрема, у постановах від 01.02.2023 у справі № 140/506/22, від 20.04.2023 у справі № 160/4787/20 та 13.09.2023 у справі № 120/4975/22.
Водночас колегія суддів зауважує, що в межах перегляду ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для постановлення окремої ухвали.
Посилання ОСОБА_1 на відмову суду першої інстанції в задоволенні заяви в порядку статті 378 КАС України та на події, які відбулись у судовому засіданні 08.04.2026, колегія суддів відхиляє як такі, що не стосуються предмету перегляду в межах цього провадження, а саме ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2026, постановленої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.11.2025 про встановлення судового контролю.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 294, 308, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року по справі № 440/7937/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін