Справа № 472/1358/25

Провадження №1-кп/472/74/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року      селище Веселинове
Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря 
судового засідання - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у с-щі Веселинове Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025150010001020 від 07.02.2025 року, по обвинуваченню: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Одеської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат",
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,   
Учасники судового провадження:
прокурори - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_11 , 
представник потерпілого - ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що  ОСОБА_3 27.09.2024 року, точного часу судом не встановлено, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, у порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п. 13 «Положення про порядок обліку, збереження, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, не забезпечив зберігання військового майна: мішку спального (Нідерланди), фляги індивідуальної польової, чохла до фляги польової індивідуальної, військового котелку зразку НАТО, окулярів захисних балістичних (Німеччина), бронежилету 4 класу захисту «PLASTOON», наколінників ТБ В2, сумки-підсумки бойової-Г В5, костюму вітровологозахисного демісезонного, сидіння польового ізоляційного В2 Т1, та всупереч вищевказаним вимогам чинного законодавства ввірене йому та отримане ним для службового користування військове майно: мішок спальний (Нідерланди), флягу індивідуальну польову, чохол до фляги польової індивідуальної, військовий котелок зразку НАТО, окуляри захисні балістичні (Німеччина), бронежилет 4 класу захисту «PLASTOON», наколінники ТБ В2, сумку-підсумку бойову-Г В5, костюм вітровологозахисний демісезонний, сидіння польове ізоляційне В2 Т1 на зберігання до військової частини не здав та у порушення порядку збереження та використання військового майна ОСОБА_3 залишив без нагляду ввірене у службове користування військове майно, яке перебувало на відповідному інвентарному обліку речової служби та підлягало поверненню після користування ним до військової частини НОМЕР_2 . Унаслідок чого, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_3 допустив втрату ввіреного йому для службового користування іншого військового майна, а саме: мішку спального (Нідерланди), фляги індивідуальної польової, чохла до фляги польової індивідуальної, військового котелку зразку НАТО, окулярів захисних балістичних (Німеччина), бронежилету 4 класу захисту «PLASTOON», наколінників ТБ В2, сумки-підсумки бойової-Г В5, костюму вітровологозахисного демісезонного, сидіння польового ізоляційного В2 Т1, чим спричинив шкоду військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 16 899 гривень 68 копійок. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 413 КК України, визнав повністю, суду показав, що 28 вересня 2024 року він самовільно залишив військову частину, оскільки в нього була смертельно хвора матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його командування не відпускало додому, щоб провідати її. Тому він 28 вересня 2024 року пішов до дороги, сів на попутний автомобіль та поїхав додому, де і перебував, поки його не затримали 04.09.2025 року. Також підтвердив, що зазначене в обвинувальному акті військове майно дійсно йому передавалось в користування, з собою він його не забрав, а лишив у будинку, де вони ночували. Тобто ОСОБА_3 підтвердив, що на зберігання до військової частини вказане майно він не здавав. Вину повністю визнає та щиро кається.
Ставити під сумнів достовірність та об`єктивність показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 28 вересня 2024 року самовільно залишив місце військової служби, в результаті чого ним було втрачено ввірене йому військове майно, у суду немає підстав. Ці показання обвинуваченого відповідають цілком всім матеріалам кримінального провадження. 
Крім повного визнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- Актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від листопада 2024 року (т. 2 а.с. 11-18), відповідно до якого в ході службового розслідування було встановлено, що 28.09.2024 року ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, що призвело до втрати ним ввіреного йому військового майна, а саме: мішку спального (Нідерланди), фляги індивідуальної польової, чохла до фляги польової індивідуальної, військового котелку зразку НАТО, окулярів захисних балістичних (Німеччина), бронежилету 4 класу захисту «PLASTOON», наколінників ТБ В2, сумки-підсумки бойової-Г В5, костюму вітровологозахисного демісезонного, сидіння польового ізоляційного В2 Т1, на загальну суму 16 899 гривень 68 копійок;
- Рапортом начальника школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 та довідкою-доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 (т. 2 а.с. 19-20), відповідно до яких 28.09.2024 року о 09:00 годині в ході перевірки особового складу виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 ;
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 № 974 від 30.09.2024 року (т. 2 а.с. 21), відповідно до якого було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 ;
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 № 253 від 07.09.2024 року (т. 2 а.с. 22), відповідно до якого ОСОБА_3 зараховано на котлове забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 ;
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 № 274 від 28.09.2024 року (т. 2 а.с. 23), відповідно до якого ОСОБА_3 знято з котлового забезпечення;
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 № 156-РС від 09.10.2024 року (т. 2 а.с. 24), відповідно до якого ОСОБА_3 звільнено з займаної посади курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 ;
- Витягом з Книги вечірньої перевірки особового складу 2 навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 29- 33), відповідно до якого ОСОБА_3 з 28.09.2024 року вважається таким, що самовільно залишив військову частину;
- Довідкою ВЛК № 187/5 від 04.09.2024 року (т. 2 а.с. 34), відповідно до якої ОСОБА_3 визнано придатним до військової служби;
- Актом опису майна № 87 від 28.09.2024 року (т. 2 а.с. 36), відповідно до якого було виявлено інвентарне майно військовослужбовця ОСОБА_3 , яке залишилось у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , а саме: сумка транспортна індивідуальна ММ14, комплект налокітників Туреччина, 2 сумки-підсумки бойові АВ5 ТА-30, шолом балістичний PASGT ІІІА, чохол для шолому балістичного, килим спальний польовий, рюкзак польовий (Німеччина);
- Відомостями військової частини НОМЕР_1 про отримання інвентарного майна та накладною № 780 від 28.10.2024 року (т. 2 а.с. 37-41), відповідно до яких ОСОБА_3 було ввірено майно, однак серед залишеного ним інвентарного майна встановлено відсутність іншого військового майна, а саме: мішку спального (Нідерланди), фляги індивідуальної польової, чохла до фляги польової індивідуальної, військового котелку зразку НАТО, окулярів захисних балістичних (Німеччина), бронежилету 4 класу захисту «PLASTOON», наколінників ТБ В2, сумки-підсумки бойової-Г В5, костюму вітровологозахисного демісезонного, сидіння польового ізоляційного В2 Т1. 
- Відомостю щодо визначення залишкової вартості військового майна ОСОБА_3 та довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 42-43), відповідно до яких сума збитків, спричинених ОСОБА_3 , становить 16 899 гривень 68 копійок.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що:
- винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, доведена, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 413 КК України - тобто втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчинене в умовах воєнного стану. 
При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого. 
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем. 
Відповідно до довідки ВЛК № 187/5 від 04.09.2024 року ОСОБА_3 визнано придатним до військової служби. 
Відповідно до службової характеристики, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_3 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 зарекомендував себе посереднім курсантом, який не особливо виявляв бажання до навчання. До виконання службових обов`язків відноситься безвідповідально. Поставлені завдання командира виконує не в повному обсязі та з вільним трактування команд. На заняттях успішністю та старанням не виділявся. 
Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №514 від 05.11.2024 року ОСОБА_14 , за неналежне та неякісне виконання військовослужбовцем функціональних обов`язків на солдата ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення - догана. 
На підставі наведеного, з урахуванням ступеня та характеру суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого суд вважає, що необхідним й достатнім для попередження скоєння обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, суд вважає за доцільне призначити покарання з врахуванням ст. 75 КК України, оскільки останній щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, виявив бажання повернутись на військову службу та відшкодувати завдані ним збитки військовій частині, на підставі чого 18.05.2026 року був звільнений судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, раніше не судимий, та з врахуванням цього суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_3 обирався у виді тримання під вартою, але 18.05.2026 року його було звільнено з - під варти в залі суду, а тому підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Крім того, прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 заявлено в інтересах держави в особі потерпілого військової частини НОМЕР_1 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальних збитків в розмірі 16 899 гривень 68 копійок.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 позов про відшкодування матеріальних збитків визнав повністю.
В ході судового розгляду достовірно встановлено, що шкода державі завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відомостю щодо визначення залишкової вартості військового майна ОСОБА_3 та довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 42-43) підтверджується та судом встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , а саме втрати ввіреного йому військового майна, було спричинено матеріальні збитки державі в особі військової частини НОМЕР_1 в розмірі 16 899 гривень 68 копійок.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 366-371, 373-374, 376, 615 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 413 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з п. 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації (командира військової частини) про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (командиром військової частини).
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_3 обирався у виді тримання під вартою, але 18.05.2026 року його було звільнено з - під варти в залі суду, а тому підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.
Цивільний позов прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 , поданий в інтересах держави в особі потерпілого військової частини НОМЕР_1 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальних збитків в розмірі 16 899 гривень 68 копійок, - задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням, в розмірі 16 899 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду 
Миколаївської області ОСОБА_1