ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/6428/25
провадження № 22-ц/4809/631/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Єгорова С. М.,

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ;

відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 грудня 2025 року (суддя Кулінка Л. Д.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 звернулась до Фортечного районного суду міста Кропивницького з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на її утримання у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення донькою навчання у Льотній академії Національного авіаційного університету чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку в залежності, яка з цих обставин настане першою.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою відповідача. На даний час навчається в Льотній академії Національного авіаційного університету на денній державній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Вказує, що відповідач матеріальної допомоги їй не надає. Вважає, що батько може надавати їй допомогу у зв`язку з навчанням, оскільки є фізично здоровим та інших дітей на утриманні не має.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на її утримання, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 червня 2025 року і до закінчення нею навчання- до 02 серпня 2028 року; здійснено розподіл судових витрат.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка досягла повноліття, є студенткою вищого навчального закладу денної форми навчання, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має та потребує матеріальної допомоги. 
З огляду на встановлені обставини, зокрема, що відповідач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, стабільний та достатній дохід, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачкою обставини у суду відсутні, а відповідачем надані не були, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги у розмірі, заявленому позивачкою.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького у даній справі,  ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скаргипросить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що судом першої інстанції справу розглянуто з порушенням норм процесуального права, поверхово, однобічно та навіть упереджено, що призвело до неправильних висновків суду і як насідок неправильного вирішення справи по суті.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що представником скаржника через Електронний кабінет у підсистемі «Електроний суд» було підготовлено та о 09 год. 51 хв. надіслано суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 04 грудня 2025 року на 10 год. 00 хв, яке обґрунтоване неможливістю явки у судове засідання відповідача у зв`язку з проведенням йому оперативного втрачання та неможливістю явки представника відповідача у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні. Наголошує, що відповідач мав намір з`явитись безпосередньо у судове засідання та надати копії документів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог. Однак, у рішенні суду зазначено, що відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань відзиву на позов до суду не подавав. Вказує, що відповідач фактично був позбавлений можливості висловити свою думку щодо позову безпосередньо у судовому засіданні, надати пояснення та відповідні докази, як це передбачено ЦПК України. Тому вважає поважними причини ненадання доказів у суді першої інстанції та долучає докази до апеляційної скарги.
На переконання скаржника, позивачка не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України.
Наголошує, що у матеріалах справи не наведено розрахунку середнього розміру витрат, які несе позивачка щомісячно: на харчування, проїзд, навчання, придбання літератури. Акцентує увагу на тому, що позивачка навчається на денній формі навчання за бюджетні кошти, що свідчить про те, що навчання є безкоштовним.
Звертає увагу, що відповідач з початком навчання і надалі регулярно надсилає дочці на картковий рахунок щонайменше 3000,00 грн, тобто батько фактично забезпечує доньку на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи. До того ж, у період між навчанням, зокрема, в період канікул позивачка має можливість працевлаштуватись і в цей період забезпечувати себе самостійно. Також у неї є можливість працювати відділено (дистанційно) та з гнучким графіком, що також вказує на можливість мати певний дохід.
Зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд мав взяти до уваги можливість надання ним утримання доньці. Стверджує, що має непрацездатних батьків, які періодично потребують допомоги та матеріального забезпечення. Також відповідач наразі перебуває у шлюбі, у якому у нього народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у дружини відповідача є син, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Родина, яка складається з нього, його дружини, сина, батьків та сина дружини проживає у АДРЕСА_1 .
Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу 
У поданому до апеляційного суду відзиві на позов позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На переконання позивачки, відповідач та його представник мали достатньо часу для збору доказів на підтвердження своєї позиції, підготовку та подання до суду відзиву, викладу своїх пояснень, міркувань та аргументів, однак, своїм процесуальним правом належним чином не скористались. Тому стверджує про необґрунтованість твердження відповідача про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону.
Вважає безпідставним клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів у справі на стадіє її апеляційного розгляду. Вважає, що прийняття таких доказів апеляційним судом суперечитиме принципу змагальності.
На думку позивачки, практика Верховного Суду, на яку посилається, відповідач не підлягає застосуванню у даній справі у зв`язку з відсутністю подібності правовідносин та фактичних обставин справи.
Щодо твердження про добровільне надсилання коштів позивачці, звертає увагу, що відповідач здійснював перерахування коштів лише після подання позову до суду і до того ж епізодично, нестабільно та вибірково.
Наголошує, що доводи відповідача про можливість позиваки працевлаштуватися є лише його припущеннями, а тому не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Наполягає на можливості відповідача надавати допомогу доньці, а його твердження про перебування на утриманні батьків та сина нової дружини вважає безпідставними (а.с. 95-98).
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 грудня 2025 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 27 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 12 березня 2026 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ч є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області 06 грудня 2006 року (а.с. 6 на звороті).
Заочним рішенням Долинського районного суду від 16 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 ча на користь  ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), ален не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 17 серпня 2015 року (а.с. 9).
Згідно з заочним рішенням Долинського районного суду від 29 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 чем та  ОСОБА_5 розірвано (а.с. 12).
ОСОБА_1 є здобувачем вищої освіти першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету авіаційного менеджменту; форма навчання денна, бюджет; термін навчання з 02 вересня 2024 року по 02 серпня 2028 року, що підтверджується довідкою Українській державній льотній академії від 05 травня 2025 року № 25.015 (а.с. 10 на звороті).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 01 серпня 2019 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, а також на підтвердження доводів апеляційної скарги скаржником до суду апеляційної інстанції надано нові докази (а.с. 52-55), які відповідачем до суду першої інстанції не подавалися та останнім не досліджувалися.

При цьому, відповідач зазначив, що вважає поважними причини ненадання доказів у суді першої інстанції, оскільки отримавши судову повістку, мав намір з`явитись безпосередньо у судове засідання, призначене на 04 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв., та надати копії документів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог позивача. Проте, 27 листопада 2025 року відповідач був госпіталізований до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», де 01 грудня 2025 року був прооперований. Стверджується, що про перебування  ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні представника відповідача було повідомлено 04 грудня 2025 року безпосередньо перед судовим засіданням. Останнім через Електронний кабінет у підсистемі «Електроний суд» було направлено клопотання про відкладення судового засідання, до якого долучено фото медичної картки стаціонарного хворого, а також повідомлено про неможливість прибуття у судове засідання представника скаржника через зайнятість у іншому судовому засіданні. При цьому, у судовому рішенні судом першої інстанції вказано, що відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань, відзиву на позов до суду не подавав, що на переконання скаржника, свідчить про порушення норм процесуального права.

Надаючи оцінку наведеним вище доводам скаржника, апеляційним судом з`ясовано, що на підставі поданого у системі «Електронний суд» повідомлення від 07 листопада 2025 року представнику відповідача – адвокату Болотських Альбіні Юріївні було надано доступ до даної справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с. 34).

Як убачається з довідки про доставку електронного документу, судова повістка про виклик до суду у даній справі була доставлена до електронного кабінету представника скаржника 10 листопада 2025 року о 15:08:18 (а.с. 23).

Отже, суд першої інстанції правильно вказав про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

Щодо зазначення судом про те, що причини неявки відповідача у судове засідання йому не відомі та про неподання відповідачем до суду заяв та клопотань, що заперечується у апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу, що за доводами самого скаржника, клопотання про відкладення розгляду справи направлене ним до суду за допомогою системи «Електронний суд» о 09 год. 51 хв., тобто за дев`ять хвилин до початку судового засідання. Як убачається з картки руху заяви, що додана скаржником до апеляційної скарги, зазначене клопотання було доставлено до суду 04 грудня 2025 року о 10 год. 14 хв., тобто після початку судового засідання у справі (а.с. 57). На тексті клопотання відповідача про відкладення (перенесення) справи головуючим суддею проставлена відмітка про його отримання о 12 год. 47 хв.

Отже, фактичні обставини справи свідчать про необізнаність суду першої інстанції із наявністю клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи до початку судового засідання, у якому було ухвалене оскаржуване судове рішення, виключно по причині неналежного ставлення відповідача до своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому колегією суддів відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про порушення судом права на захист та принципу змагальності сторін.

Щодо доказів, які були додані скаржником до апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар їх доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 909/722/14.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
Докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а відповідач – свої заперечення проти позову повинні існувати на момент подання позову та відзиву на позов відповідно і виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку,- це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від особи, що такі докази подає (у даному випадку - відповідача).
При цьому за імперативним приписом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького про відкриття провадження у справі від 25 липня 2025 року відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву.
Поштовий конверт, яким на адресу за зареєстрованим місцем проживання відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження у справі, повернувся до суду без вручення адресату (а.с. 33).
Разом з тим, як вже зазначалось вище, 07 листопада 2025 року представник відповідача – адвокат Болотських Альбіна Юріївна отримала доступ до даної справи у системі «Електронний суд», а тому відповідач не був позбавлений права та можливості подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень у порядку та строки, визначені процесуальним законом.
Колегія суддів зауважує, що відповідачем у поданій апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано неможливості подання наявних доказів до суду першої інстанції, а твердження про намір скаржника подати докази безпосередньо у судовому засіданні не заслуговують на увагу у контексті наведених вище вимог процесуального закону. За викладеного, апеляційним судом не встановлена наявність об`єктивних обставин, які стали причиною порушення відповідачем передбачених процесуальним законом порядку і строків подання доказів у справі.
Оскільки прийняття судом апеляційної інстанції поданих відповідачем доказів без урахування наведених вище критеріїв мало б наслідком порушення приписів ст. 367 ЦПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність, дана справа переглядається апеляційним судом лише за доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а нові докази судом до уваги не приймаються.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У справі, яка переглядається, судом установлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1 є дочкою відповідача, на день звернення до суду з позовом у даній справі є повнолітньою, не досягла 23 років, навчається вищому навчальному закладі на денній формі навчання та несе витрати, пов`язані з навчанням.
Апеляційним судом враховано, що наявність у позивачки витрат на навчання презюмується та відповідачем не спростована. 
Не спростований відповідачем і факт перебування позивачки на утриманні матері.
Оскільки навчання на денній формі позбавляє позивачку можливості працевлаштуватися та одержувати власний дохід, слід дійти висновку, що остання потребує матеріальної допомоги.
Твердження відповідача про те, що він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу доньці, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про можливість  ОСОБА_2 надавати допомогу позивачці, яка продовжує навчання.
До того ж, судом першої інстанції було правильно враховано, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, згідно з отриманими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми нарахованого доходу має стабільний та достатній дохід, зокрема, з грудня 2024 року по травень 2025 року відповідачу виплачено заробітної плати 155564,13 грн, а наразі, як стверджується самим відповідачем, він є військовослужбовцем та перебуває на службі у ЗСУ.
У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 Верховний Суд не погодився із висновками судів щодо звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування його дитини, яка продовжує навчання, на канікулах, оскільки чинним законодавством таке виключення не передбачено, а той факт, що під час канікул повнолітня дитина не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого ст. 199 СК України обов`язку батьків утримувати її, оскільки канікулярний час входить в період навчання.
Враховуючи наведене, доводи скаржника про можливість позивачки отримувати власний дохід у період канікул чи шляхом дистанційного працевлаштування не заслуговують на увагу.
Апеляційний суд враховує, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішення спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи наведені вище норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
При цьому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують, оскільки доводи відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції не були підтверджені жодним доказом у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у випадку значного погіршення матеріального становища платника аліментів або наявності інших передбачених законом підстав, останній може звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21, від 07 червня 2024 року у справі № 562/3422/23.

Таким чином, визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні. 
Отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 грудня 2025 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова