Справа № 484/2463/26
Провадження № 2/484/1855/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Первомайськ
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Маржиної Т.В.,
за участю секретаря судового засідання – Чумак А.О.,
за відсутності сторін, їх представників згідно заяв,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, ціна позову 111 186 грн. 12 к., -
ВСТАНОВИВ:
01.05.2026 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Болквадзе Б.М. звернулася до суду із позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, ціна позову 111 186 грн. 12 к., мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1717 га, кадастровий номер 4825482800:02:048:0005 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець залишив на ім`я  ОСОБА_1 заповіт на все майно, який посвідчений Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області 04.06.2020 року за реєстровим № 11. Позивачка спадщину прийняла, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса в межах встановленого строку. Спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині та будь-яких інших спадкоємців, крім неї, не має.Звернувшись для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса, позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що даний заповіт не було внесено до Спадкового реєстру. На запит щодо необхідності внесення заповіту до Спадкового реєстру від Первомайської міської ради позивачка отримала відповідь, з якої вбачається, що заповіт буде внесений до відповідного реєстру. Однак до цих пір заповіт не внесений до Спадкового реєстру, тож зазначене перешкоджає позивачці в реалізації своїх спадкових прав. За таких обставин просила визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 01.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Другу первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області в строк до 12.05.2026 року надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язано позивачку в строк до 12.05.2026 року надати суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також надати докази на підтвердження факту і способу прийняття спадщини, адже до нотаріальної контори позивачка звернулася лише в 2026 році, тож таким доказом може бути або довідка про підтвердження факту проживання зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті або ж рішення суду про надання додаткового строку на прийняття спадщини, яке набрало законної сили. Зобов`язано Первомайську міську раду Миколаївської області в строк до 08.05.2026 року надати суду належним чином завірені копію заповіту ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого 04.06.2020 року Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області за реєстровим № 11, а також надати копію реєстрової книги, в якій був зареєстрований зазначений заповіт за реєстровим № 11. Зобов`язано Первомайську міську раду Миколаївської області в строк до 08.05.2026 року надати суду обґрунтовані письмові пояснення з приводу того, з якої причини після звернення з адвокатським запитом № 62 від 01.07.2025 року і за наявності гарантій, наданих у відповіді № 5053/3.1-25 від 14.07.2025 року, заповіт протягом десяти місяців так і не був внесений до НАІС.
07.05.2026 року на виконання вимог ухвали суду від відповідача надійшла інформація та докази, згідно яких у журналі реєстрації заяв про реєстрацію посвідчення заповітів та спадкових договорів за 2017-2020 роки Кінецьпільської сільської ради відомості щодо заповіту ОСОБА_2 , посвідченого 04.06.2020 року за №11, не значяться.
12.05.2026 року Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області надано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
11.05.2026 року представник позивача надав суду витребувані докази.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути у відсутність представника міської ради, зазначила, що позов визнає повністю, наслідки визнання позову їй відомі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.
Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.
Оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи в їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачами ухвалити рішення по справі, що передбачено ч.3 ст. 200 ЦПК України.
Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Так як визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07.07.2020 року Виконавчим комітетом Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області /а.с.10/.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлі, виданого виконавчим комітетом Первомайської районної Ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області від 19 квітня 1988 року /а.с.14/; та земельну ділянку площею 0,1717 га, кадастровий номер 4825482800:02:048:0005 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ-МК № 017428 від 18.01.1995 року /а.с.19/.
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що спадкодавець залишив на ім`я ОСОБА_1 заповіт на все майно.
Зазначений заповіт посвідчений Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області 04.06.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 11. 
Матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивачка, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса в межах встановленого строку, спадщину прийняла. Спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині та будь-яких інших спадкоємців, крім позивачки, не має. 
В подальшому, звернувшись для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса, позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що даний заповіт не було внесено до Спадкового реєстру. 
27.03.2026 року державним нотаріусом Грушанською І.В. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після смерті ОСОБА_2 . Свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно державний нотаріус мотивував тим, що відповідно до Положення про спадковий реєстр заповіт, посвідчений Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області 04.06.2020 року за р. № 11, не внесено до Спадкового реєстру. 
На запит щодо необхідності внесення заповіту до Спадкового реєстру від Первомайської міської ради позивачка отримала відповідь, з якої вбачається, що заповіт буде внесений до відповідного реєстру. Однак до цих пір заповіт не внесений до Спадкового реєстру, тож зазначене перешкоджає позивачці в реалізації своїх спадкових прав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Згідно ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. 
Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
В Постанові КЦС ВС від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20, роз`яснюється право особи на заповіт та принцип свободи заповіту. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. 
Постанова КЦС ВС від 23.12.2020 у справі № 367/704/16-ц роз`яснює, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва. 
Наслідки несвоєчасної реєстрації заповіту в спадковому реєстрі висвітлені в Постанові КЦС ВС від 17.11.2021 у справі № 755/8776/18, де вказано, що тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оспорюваності заповіту. 
Заповіт посвідчено уповноваженою особою, а саме секретарем сільської ради у приміщенні сільської ради; заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, зокрема містить час та місце його посвідчення; заповіт було прочитано вголос та підписано особисто заповідачем. Немає належних доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача під час посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Порушення посадовими особами органів місцевого самоврядування строку внесення відомостей щодо посвідченого заповіту до Спадкового реєстру не свідчить про те, що волевиявлення заповідача під час посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Ця обставина не є визначеною законом підставою для визнання заповіту недійсним. 
Верховний Суд звернув увагу на те, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом чи іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (частини третя та четверта статті 1247 ЦК України). Тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оспорюваності заповіту. 
Несвоєчасне подання посадовою особою органу місцевого самоврядування реєстратору заяви про реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним секретарем сільської ради, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконання секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підставою для оспорюваності заповіту. 
Принцип свободи заповіту і нікчемність заповіту висвітлено в постанові КЦС ВС від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20. 
Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. 
Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. 
Технічні помилки та/або описки не підстава недійсності заповіту, про це сказано у Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 у справі № 397/1396/19.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. 
Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). 
Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). 
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який с ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144це 18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс 18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15- (провадження № 14-338цс 18), від 02.07.2019 у справі №48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс 19) та інших. 
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс 19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80г 20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс 19, пункт 98). 
За викладених обставин спадкоємець позбавлений іншим способом, ніж звернення до суду з відповідним позовом визнати права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1717 га, кадастровий номер 4825482800:02:048:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який за життя мав у власності зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку за однією адресою.
Позивачка вчасно прийняла спадщину, однак через відсутність реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не може у встановлений законом спосіб в нотаріальній конторі оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину, хоча має таке право відповідно до ст. 1217 ЦК України. За встановлених обставин право позивача на спадщину підлягає захисту в судовому порядку відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України. За позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід визнати право власності на зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку.
Тож наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1717 га, кадастровий номер 4825482800:02:048:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Первомайська міська рада Миколаївської області, код ЄДРПОУ 35926170, адреса: вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська обл., 55213.
Повний текст судового рішення виготовлено 19 травня 2026 року.
СУДДЯ: