Справа №295/3778/26
Категорія 38
2/295/2968/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту № 5228690, укладеному в порядку електронного погодження 06.01.2025 року між даною особою та ТОВ «Лінеура Україна».
Так, згідно договору позичальнику ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 8000,00 грн. на умовах строковості використання, зворотності, платності. Учасниками погоджено строк кредитування – 360 днів, розмір відсоткової ставки як плати за користування грошовими коштами: стандартна ставка – 0,95 % на день, знижена – 0,01 % на день. 
Позивач зауважує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника станом на день складення позовної заяви виникла заборгованість в сумі 25 828,20 грн., з яких: 7521,60 грн. – заборгованість за основним боргом, 14 306,60 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 4000,00 грн. – пеня.
Учасник додає, що 26.08.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу, згідно з яким ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги до осіб як боржників за укладеними із ТОВ «Селфі Кредит» договорами, в тому числі, відносно боржника ОСОБА_1 за договором кредиту № 5228690.
Звертаючи увагу на нормативне врегулювання правовідносин, заснованих на договорі кредиту, вимоги законодавства в частині обов`язковості виконання зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в загальному розмірі 25 828,20 грн., відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору – 2662,40 грн.

Ухвалою суду від 27.03.2026 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників.
Відповідачем 23.04.2026 року подано відзив на позовну заяву, де стороною звертається увага на відсутності доказів на підтвердження фактичного надання (переказу) грошових коштів за договором кредиту.
При цьому, належним підтвердженням заборгованості, на думку учасника, можуть виступати виключно первині документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідач додає, що саме банківські виписки з рахунків позичальника можуть бути належними та допустими доказами у відповідному спорі, а розрахунок заборгованості, поданий відповідачем, є проявом односторонньої позиції сторони.
Відповідач також зазначає, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Наведені умови, за твердженням відповідача, є підставою відмови у задоволенні позову.
Одночасно, відповідачем подано заяву, в якій наведений учасник зауважує на непропорційності заявлених сум компенсації у вигляді нарахованих відсотків, пені, штрафу.
Вказуючи на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач просить зменшити їх загальний розмір до 1 грн.

Судом встановлено, що 06.01.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, згідно з умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 8000,00 грн. на строк 360 дні, періодичністю платежів - кожні 30 днів (п.1.3 договору).
Договором визначено, що стандартна процента ставка становить 0,95 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 договору.
Знижена процентна ставка становить 0,01 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 04.02.2025 року сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Учасниками погоджено графік платежів.
Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу від 26.08.2025, згідно з якого ТОВ «Свеа Фінанс» отримало права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту.
У витязі з Реєстру Боржників як додатку до договору факторингу від 26.08.2025 відтворено інформацію про відповідача - боржника за договором кредиту № 5228690, з даними про загальну суму заборгованості – 25 828,20 грн., з яких: 7521,60 грн. – заборгованість за основним боргом, 14 306,60 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 4000,00 грн. – сума штрафних санкцій.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У статті 3 Закон Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом надано окрему, а також взаємну оцінку доказам - договору кредиту з додатками як графіком платежів і паспортом споживчого кредиту з даними про проставлення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, інформаційній довідці ТОВ «Пейтек» щодо успішної транзакцію коштів 06.01.2025 року на суму 8000,00 грн. та призначенням платежу – зарахування на картку - № 4731219652416367. 
Суд звертає увагу, що використані при укладенні договору технічні умови унеможливлювали виконання таких дій без доступу до особистих даних особи та без її волевиявлення.
У поданому відзиві сторона відповідача не вказує на те, що відповідний платіжний засіб (картка) не належать особі.
Отже, судом здобуто висновок про виникнення правовідносин, заснованих на договорі кредиту із ТОВ «Лінеура Україна» як первісним кредитором, пов`язане із цим набуття сторонами такого правочину відповідних прав та обов`язків.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. 
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З дослідженої судом інформації за укладеним договором слідує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника виникла заборгованість.
Вирішуючи питання грунтовності заявлених до стягнення грошових коштів суд вважає необхідним звернути увагу на таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (зокрема з правочинів).
У відповідності до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року. На час ухвалення рішення відповідний стан є продовженим. 
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З розрахунку заборгованості слідує, що первісним кредитором 05.03.2025 року та 04.04.2025 року здійснено нарахування штрафних санкцій (на загальну суму 4000,00 грн.), що не відповідає обмежувальним приписам наведеної норми, отже є підставою для виключення із загальної заявленої суми заборгованості. 
Вважаючи іншу частину складу заборгованості математично коректною і такою, що відповідає умовам договору та кореспондуючому із ними нормативному врегулюванню суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за договором кредиту від 06.01.2025 року в сумі 21 828,20 грн., з яких: 7521,60 грн. – заборгованість за основним боргом, 14 306,60 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками.
З приводу клопотання відповідача про зменшення суми відстоків на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає, що положеннями ст. 18 даного Закону запроваджено можливість визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. 
Такими, зокрема, є: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Згідно з ч.ч. 5-8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідачем не заявлено вимогу про визнання умов договору недійсним або про зміну його положень.
Слід зауважити, що суд позбавлений можливості самостійно ініціювати втручання в умови договору за наслідком визнання умов недійсними або їх зміни, або вирішувати питання про зменшення суми відсотків як правомірної плати за користування кредитом.
Умови договору про надання коштів з оплатою користування за відповідною процентною ставкою виявляють сам предмет правочину, скерованого на ініціювання та закріплення кредитних правовідносин як форми користування грошовим коштами.
В даному випадку суд керується принципом свободи договору, визначеним ст. 627 ЦК України, згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положеннями ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» запроваджено обмеження у встановленні денної процентної ставки як плати за користування кредитними коштами.
У відповідності до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
В даному випадку погоджений учасниками кредитних правовідносин розмір денної відсоткової ставки не перевищує 1 %, отже порушення вимог законодавства – відсутнє.
За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення з урахуванням вищевикладених висновків. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, заборгованість за договором кредиту від 06.01.2025 року в сумі 21 828,20 грн., з яких: 7521,60 грн. – заборгованість за основним боргом, 14 306,60 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 2256,30 грн.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов