Справа № 199/7809/26
(3/199/2121/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
12.06.2026           місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:  ОСОБА_1 , громадянки України, РНОКПП - НОМЕР_1 , працюючої керівником ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК» (Код ЄДРПОУ № 43895975), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1631 КУпАП
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 2797/0/15-24 від 24.09.2024 з 07.10.2024 змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (нова назва Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра).
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 258/32-00-04-01-14 від 01.06.2026, ОСОБА_1 , будучи керівником ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК» (Код ЄДРПОУ № 43895975), що розташоване за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Добропілля, вул. Шевченка, 2, порушила вимоги п. 57.1 ст. 57, п. 200.2 ст. 200, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплатила грошове зобов`язання з затримкою більше 30 календарних днів, наступним за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 3126995,31 гривень, що підтверджується актом про результати камеральної перевірки ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК» щодо порушення правил сплати (перерахування) податків, платежів, зборів № 374/32-00-04-01-01/43895975 від 20.05.2026.
На думку посадової особи Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 57.1 ст. 57, п. 200.2 ст. 200, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.1631 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явилась, була сповіщена про дату, час і місце судового розгляду справи судовою повісткою від 08.06.2026 та через електронний кабінет підсистеми автоматизованої системи документообігу суду «Електронний Суд», а також остання повідомлялася через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для її повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення. 
24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.
02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.
Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.08.2018 (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.
За вказаних обставин, враховуючи реальні поточні обставини, що склалися у м. Дніпро, а також те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра не припинена, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 , будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася в судове засідання, тобто добросовісно не виконала процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у її відсутність, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП.

11.06.2026 через підсистему автоматизованої системи документообігу суду «Електронний Суд» до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч. 2 ст. 1631 КУпАП на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вказаного клопотання ОСОБА_1 вказує про те, що сам по собі акт камеральної перевірки, яка проводилась за місцем розташування податкового органу та за власними податковими базами даних, не може служити беззаперечним доказом вини особи. Викладені в акті висновки не доведені доказами. 
Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що в акті камеральної перевірки зазначено про несвоєчасну сплату ДП «Добропіллявугілля-видобуток» суми узгодженого зобов`язання з податку на додану вартість, а не про обставини вчинення несвоєчасної сплати грошового зобов`язання з затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 3126995,31 гривень. 
Також, ОСОБА_1 вказує на відсутність підтвердження службових обов`язків та причинно-наслідкового зв`язку між її діями та виявленим правопорушенням. Наголошує, що протокол не містить її підпису та складений податковим органом в порушення процесуального порядку. 
Разом з тим, ОСОБА_1 убачає, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП протокол не містить інформації про час вчинення правопорушення, що не дає змоги перевірити дотримання встановлених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, а також зазначає, що в протоколі не зазначена суть вчиненого адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції ч. 2 ст. 1631 КУпАП, що виключає кваліфікацію правопорушення за вказаною нормою.

Вивчивши особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами по справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Так, диспозицією ч. 2 ст. 1631 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення. 
Диспозицією ч.1 ст. 1631 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП є відсутність податкового обліку; порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, зокрема, неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення.
Таким чином, з диспозиції ч. 2 ст. 1631 КУпАП убачається, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення конкретних норм податкового законодавства України.
У даній категорії справ формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП до протоколу № 258/32-00-04-01-14 від 01.06.2026 долучено:  копію акту про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК» № 374/32-00-04-01-01-01/43895975 від 20.05.2026; копію запрошення для складання, ознайомлення, підписання та отримання протоколу про адміністративне правопорушення від 22.05.2026 №2780/6/32-00-04-01-08 відносно ОСОБА_1 ; копію акту щодо неявки ОСОБА_1 від 01.06.2026 №75/32-00-04-01-01-01/43895975.
Вказані докази суд не може визнати такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою службою України проводилась камеральна перевірка щодо порушення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість Державним підприємством «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК», за результатом проведення якої було складено відповідний акт № 374/32-00-04-01-01-01/43895975 від 20.05.2026.
Як вбачається з протоколу № 258/32-00-04-01-14 про адміністративне правопорушення від 01.06.2026 року, керівник ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК» ОСОБА_1 вчинила правопорушення: порушення вимог п. 57.1 ст. 57, п. 200.2 ст. 200, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 3126995,31 гривень.
Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в період що перевірявся працювала керівником ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК».
Дата, час і місце вчинення правопорушення: 20.05.2026 (правопорушення, яке виявлено актом камеральної перевірки від 20.05.2026 № 374/32-00-04-01-01-01/43895975, ДП «ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ-ВИДОБУТОК», юридична та фактична адреса, де знаходиться підприємство і де вчинено правопорушення: 85001, Донецька область, м. Добропілля, вул. Шевченка, буд. 2.
У акті за результатами проведення камеральної перевірки № 374/32-00-04-01-01-01/43895975 зазначено про порушення вимог: п. 57.1 ст. 57, п. 200.2 ст. 200, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 3126995,31 гривень.
Оцінюючи складений уповноваженою особою податкового органу протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 ч. 2 ст. 1631 КУпАП, а також наданий у якості доказу винуватості  ОСОБА_2  акт камеральної перевірки № 374/32-00-04-01-01-01/43895975 від 20.05.2026, суд доходить висновку про те, що всупереч вимогам Закону, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає порушення нею встановленого порядку ведення податкового обліку, а посилання на норми Податкового кодексу України не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , чим порушується право останньої на захист.
Протокол також не містить період, за який несвоєчасно сплачені грошові зобов`язання та не зазначена дата сплати.
Зазначені обставини є суттєвими та підлягають встановленню під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Окрім того, відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Тобто, при зазначенні в протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення необхідно не лише вказувати факт порушення порядку ведення податкового обліку та його наслідки, але й зазначати, чи є відповідне порушення наслідком невиконання особою своїх службових обов`язків, встановивши, коли і ким такі службові обов`язки для неї були визначені.
Однак, а ні з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 а ні з наявних матеріалів справи не вбачається які ж саме дії /бездіяльність вчинені останньою, в чому полягає її вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 1631 КУпАП.
Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.
Разом з тим, наданий суду акт № 374/32-00-04-01-01-01/43895975 від 20.05.2026 про результати камеральної перевірки, не є беззаперечним доказом наявності вини особи, яка притягається до відповідальності, оскільки у відповідності вимог ч. 1 ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Викладені в акті податкового органу висновки відображають лише позицію однієї із сторін спору, і за наявності суперечливих даних та при відсутності інших доказів, вони не можуть бути підставою для беззаперечного висновку про наявність в діях посадової особи платника податку порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Крім того, суд зауважує про те, що уповноважена посадова особа Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, складаючи у відношенні ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 1631 КУпАП, виходила з того, що ОСОБА_1 раніше накладалося адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 1631 КУпАП.
Проте такий висновок посадової особи Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не підтверджується доказами, зібраними у справі, у зв`язку з чим кваліфікація дій ОСОБА_1 за частиною 2 є невірною, оскільки ОСОБА_1 протягом року до складення відносно неї даного протоколу про адміністративне правопорушення адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 1631 КУпАП не накладалося, приймаючи до уваги зміст постанови судді Дніпровського апеляційного суду від 15.04.2026, згідно якої постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 11.01.2026, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1631 КУпАП, тобто адміністративне стягнення останній за ч. 1 ст. 1631 КУпАП не накладалося.
Таким чином, станом на 01.06.2026, тобто на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вважалася особою, яку протягом року не було піддано адміністративному стягненню за ст. 1631 КУпАП, а тому в її діях відсутня кваліфікуюча ознака адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП, як – «ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті».

Інших доказів вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути єдиною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Суд констатує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд розглядає в межах обставин протоколу про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що вказані обставини і відомості щодо фактичних обставин правопорушення, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 1631 КУпАП, не знайшли свого підтвердження доказами по справі.
Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950, рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину уповноваженою особою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1631 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 2 ст. 1631 КУпАП – закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.  
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст.287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя:        І.В. Дяченко