ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 607/23306/25 пров. № А/857/12744/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2026 року (суддя – Холява О.І., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного рішення – не зазначено), 
в адміністративній №607/23306/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 1) постанову у справі про адміністративне правопорушення №R12948 від 08.08.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, визнати незаконною та скасувати; 2) закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України, за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП; 3) стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 605,60 грн та витрати на правову допомогу. 
Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2026 у задоволенні позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвалене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у наданих відповідачем документах, а саме, акті проведення оповіщення про виклик військовозобов`язаних та призовників та рапорт в.о. заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні будь-які об`єктивні докази фактичного вручення повістки або іншого повідомлення особі, зокрема: відсутній особистий підпис особи про отримання повістки або відмови від її отримання; відсутні відео- чи фотоматеріали, що підтверджують факт вручення; відсутні покази незалежних свідків. Односторонні документи, складені посадовими особами відповідача без належного підтвердження факту вручення повістки, не відповідають критеріям достовірності та достатності доказів, а тому не можуть бути покладені в основу висновку про належне повідомлення особи. Відтак, позивач не отримував ні особисто ні поштою жодної повістки для прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, не володів інформацією про наявність повісток, жодних повідомлень в його поштовій скриньці не було. Відтак йому було невідомо, що йому необхідно було з`явитися до ТЦК та СП. Відповідачем не здійснено дії для належного оповіщення позивача, який вчасно оновив свої дані, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку вручення такої повістки та, як наслідок, не спростовано сумніву в достовірності та правдивості фактів, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а надані на його спростування докази не підтверджують фактів, на які посилається представник відповідача як підставу для відмови в задоволенні позову. При цьому, факт визнання вчинення правопорушення особою не може слугувати єдиною підставою для притягнення її до відповідальності. Сторона позивача вважає, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи та не взяв до уваги, серед іншого, той факт, що згідно з інформацією із додатку Резерв+ відомо, що станом на 06.08.2025 року ОСОБА_1 вчасно оновив свої військово-облікові дані відповідно до чинного законодавства, перебуває на обліку та є заброньованим до 07.02.2026 року. У випадку, якщо повістка була виписана з метою «уточнення даних» (повістку ОСОБА_1 не отримував), то така мета не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки всі дані було уточнено вчасно. Вказані обставини у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 повістку про виклик до ТЦК та СП не отримував, не був повідомлений про її наявність, дані в нього оновлені вчасно, а тому умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП відсутній. Також накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, посадовою особою вимог закону щодо призначення стягнення у виді штрафу не дотримано; призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та задовольнити позовні вимоги. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за №R12948 від 08 серпня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 гривень (а.с.5, 37). 
Із вказаної постанови слідує, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за повісткою до ТЦК та СП, встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000,00 грн.. 
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем притягнуто позивача до відповідальності за всебічного дослідження обставин справи, наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № R12948 від 08.08.2025 про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
За приписами частині 1 та 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Згідно із частинами 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. 
Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Апеляційний суд також враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до частин 1-3 статті 1 якого Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Згідно з ч.8 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». 
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. 
Згідно п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію. 
У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України, який діє на час розгляду справи. 
Відповідно до абзаців 1 - 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. 
Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, частиною 3 якої за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 235 КУпАП визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). 
Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 була сформована повістка №1582918 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 03.01.2025 року для уточнення даних (а.с.33). 
Згідно рапорту в.о. заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.01.2025, позивач на вимогу про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних не виконав та не прибув (а.с.34). 
В зв`язку з цим, звернення щодо нього було передано до відділення поліції №1 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області для проведення розшуку як особи, яка вчинила правопорушення за статтею 210 КУпАП (а.с.35). 
08.08.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , постановою №R12948 установив, що позивач не прибув за повісткою до ТЦК та СП, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. На позивача цією постановою накладено штраф у сумі 17000 гривень. 
Однак, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції не взяв до уваги, що постанова №R12948 по справі про адміністративне правопорушення від 08.08.2025, винесена ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 без врахування вимог ч.9 ст.38, та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Так, відповідно до ч.9 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. 
Тобто, за приписами наведеної вище правової норми початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень. 
Згідно наведеного вище рапорту в.о. заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.01.2025 та оскаржуваної постанови №R12948 від 08.08.2025 судом встановлено, що порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період вчинено у зв`язку із неприбуттям за викликом по повістці №1582918 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 03.01.2025 року для уточнення даних. 
Отже, апеляційний суд зазначає, що виявлення вказаного правопорушення відповідачем відбулось саме 03 січня 2025 року, оскільки в цей день було з`ясовано, що позивач по повісті за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 03.01.2025 року не з`явився. 
Крім цього, рапортом в.о. заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.01.2025 підтверджується обізнаність відповідача про те, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34). 
Однак спірну постанову №R12948 по справі про адміністративне правопорушення винесено 08.08.2025 року, тобто після закінчення 3-х місячного строку, встановленого ч.9 ст.38 КУпАП. 
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що адміністративне стягнення на особу за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено не пізніше трьох місяців з дня його виявлення, суд констатує, що застосування адміністративного стягнення до позивача застосовано 08.08.2025 поза межами строку, встановленого ч.9 ст.38 КУпАП. 
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
Отже, суд першої інстанції не врахував, що згідно матеріалів справи порушення вчинено і виявлено 03 січня 2025 року – неприбуття по повістці №1582918 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 03 січня 2025 року, однак оскаржуваною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності лише 08 серпня 2025 року, тобто поза межами строку, встановленого ч.9 ст.38 КУпАП, та як наслідок суд дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови відповідача від 08.08.2025. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про неповне з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження, тому її належить задоволити частково. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
На підставі встановленого колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи ухвалено з неповним встановленням обставин у справі та з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нової постанови з врахуванням приписів статті 286 КАС України. 
Апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки позивач просив закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення), а судом апеляційної інстанції сформовано висновок про те, що провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП необхідно закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу). 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.ч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською квитанцією. Спір у вказаній справі носить немайновий характер. За подання апеляційної скарги позивачами сплачено судовий збір у сумі 907,50 грн, що також підтверджується доданою до апеляційної скарги банківською квитанцією. 
Розраховуючи пропорційність судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, колегією суддів враховується, що при поданні позову та апеляційної скарги згідно положень Закону України «Про судовий збір» позивачам у будь-якому випадку необхідно було б сплати судовий збір не менше 0,2 відсотка прожиткового мінімуму, визначеному у році подання позову. 
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірах 605,60 грн та 907,50 грн слід стягнути в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2026 року в адміністративній №607/23306/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – скасувати та ухвалити нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 серпня 2025 року №R12948 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 907 (дев`ятсот сім) грн 50 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повний текст постанови суду складено 01.05.2026 року