Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 р. № 520/5772/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 що полягають у невиплаті ОСОБА_2 додаткової, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000,00 гривень за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні і лікувальної відпустки з 09.09.2024 року по 24.02.2026 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Збройних сил України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі, збільшеному до 100 000,00 гривень за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні і лікувальної відпустки з 09.09.2024 р. по 24.02.2026 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач у період дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у 2023 році був мобілізований до лав Збройних Сил України, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у складі підрозділу Збройних Сил України, у військовій частині НОМЕР_4 .
В адміністративному позові позивач посилається на те, що під час участі у бойових діях при виконанні бойового завдання 09 вересня 2024 року в АДРЕСА_2 отримав травматичне розтрощення обох кісток лівої і правої гомілки на рівні нижньо-середньої третини. Множинні сліпі вогнепальні поранення правого стегна з пошкодженням судинно-нервового пучка, турнікетний синдром правої нижньої кінцівки на рівні в/3 стегна, множинні сліпі та дотичні поранення тазу з пошкодженням калитки. Травма (поранення) пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується Довідкою про обставини травми № 3478, виданою 20.09.2024 року. Травмування військовослужбовця пов`язано із безпосередньою участю у бойових діях під час захисту Батьківщини. Не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушень, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно. 
Дана інформація підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3478 від 20.09.2024.
Після отриманого поранення позивач проходив стаціонарне лікування разом із лікувальною відпусткою, що підтверджується відповідними виписками з медичних карт стаціонарного хворого.
Представник позивача засобами електронного зв`язку направив через Міністерство оборони України на адресу військової частини НОМЕР_2 заяву про виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період стаціонарного лікування після поранення, отриманого під час захисту Батьківщини за період стаціонарного лікування та відпустки.
Посилаючись на те, що Військова частина НОМЕР_2 Збройних Сил України повністю не розрахувалась із ОСОБА_1 за період перебування на стаціонарному лікуванні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
За приписами п.1-2 цієї Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пунктах 1 та 1-1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини поранення, що отримав військовослужбовець під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
Відповідно до п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від07.06.2018 №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
З аналізу викладених норм слідує, що право на отримання грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виникає на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах або перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я).
Проте, для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану не встановлено обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні. Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Як встановлено судом, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 20.09.2024 №3478 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), старший солдат ОСОБА_1 09.09.2024 одержав вибухове поранення під час безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_4 в АДРЕСА_2 . 
У зазначеній довідці також вказано, що поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно.
Зазначені обставини також підтверджуються довідкою військово-лікарської комісії від 06.11.2024 №2397, в якій визначено, що поранення позивача, отримане 09.09.2024, пов`язане з безпосередньою участю у бойових діях під час захисту Батьківщини, та кваліфікується як тяжке. 
Крім того, у матеріалах справи наявні довідки гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_5 від 06.12.2024 №10727, від 14.12.2024 №11033, від 13.01.2025 №477, від 13.03.2025 №2025-0313-0930, а також довідка військово-лікарської комісії від 04.10.2025 №2025-1004-1049-2306-0, якими підтверджено, що поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини, є тяжким, а позивач потребував довготривалого лікування, переведення до іншого лікувального закладу для подальшого лікування та/або тривалого лікування. 
Отже, матеріалами справи підтверджено наявність обов`язкової умови для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, а саме отримання позивачем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. 
Щодо другої умови, а саме фактичного перебування позивача на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, суд зазначає наступне. 
З наданих до матеріалів справи медичних документів вбачається, що після отримання 09.09.2024 поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні у такі періоди:
- з 09.09.2024 по 17.10.2024, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9311; 
- з 17.10.2024 по 06.11.2024, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6419; 
- з 16.12.2024 по 02.10.2025, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №124; 
- з 03.10.2025 по 18.11.2025, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3657; 
- з 19.11.2025 по 23.12.2025, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4293;
- з 12.01.2026 по 28.01.2026, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №133.
Крім того, судом встановлено, що довідкою військово-лікарської комісії від 06.11.2024 №2397 підтверджено потребу позивача у відпустці у зв`язку з пораненням на 30 календарних діб. 
Водночас суд зазначає, що вказана довідка військово-лікарської комісії про потребу у відпустці у зв`язку з пораненням підтверджує медичну необхідність такої відпустки, однак не є документом, який підтверджує фактичне надання позивачу відпустки для лікування у визначений період. 
Матеріали справи не містять наказу командира військової частини, відпускного квитка або іншого належного доказу, який би підтверджував фактичне перебування позивача у відпустці для лікування після поранення саме з 07.11.2024 по 08.12.2024.
За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у частині нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період лікувальної відпустки з 07.11.2024 по 08.12.2024. 
Також суд звертає увагу, що позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за весь період з 09.09.2024 по 24.02.2026. 
Разом з тим, Постанова №168 не передбачає виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, за весь календарний проміжок часу після отримання поранення. 
Така винагорода виплачується пропорційно часу перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або часу фактичного перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії. 
Так, належними та допустимими доказами у цій справі підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні лише у періоди: з 09.09.2024 по 17.10.2024, з 17.10.2024 по 06.11.2024, з 16.12.2024 по 02.10.2025, з 03.10.2025 по 18.11.2025, з 19.11.2025 по 23.12.2025 та з 12.01.2026 по 28.01.2026. 
Доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після поранення в інші проміжки часу в межах заявленого періоду з 09.09.2024 по 24.02.2026 матеріали справи не містять. 
Посилання позивача на перебування на стаціонарному лікуванні з 10.02.2026 по 24.02.2026 у КНП «МКЛ №31» на підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого №615/261 від 24.02.2026 суд не бере до уваги як підставу для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідна виписка у наданих до суду матеріалах справи відсутня. 
Також, суд враховує, що відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позов не подав, доказів повного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за підтверджені матеріалами справи періоди стаціонарного лікування суду не надав, а також не довів правомірності своєї бездіяльності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. 
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Оскільки відповідачем не доведено правомірності ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за підтверджені матеріалами справи періоди стаціонарного лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, суд дійшов висновку про протиправність такої бездіяльності відповідача.
Разом з тим, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів безперервного перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом усього заявленого позивачем періоду з 09.09.2024 по 24.02.2026, а також відсутність доказів фактичного перебування позивача у відпустці для лікування після поранення з 07.11.2024 по 08.12.2024, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцю належать до повноважень відповідної військової частини. 
Тому ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату з урахуванням раніше виплачених сум додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні за періоди: з 09.09.2024 по 17.10.2024, з 17.10.2024 по 06.11.2024, з 16.12.2024 по 02.10.2025, з 03.10.2025 по 18.11.2025, з 19.11.2025 по 23.12.2025 та з 12.01.2026 по 28.01.2026. 
У задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату додаткової винагороди за період лікувальної відпустки з 07.11.2024 по 08.12.2024, за період стаціонарного лікування з 10.02.2026 по 24.02.2026, а також за інший час в межах заявленого періоду, які не підтверджені належними доказами перебування позивача на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після поранення, належить відмовити.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди: з 09.09.2024 по 17.10.2024, з 17.10.2024 по 06.11.2024, з 16.12.2024 по 02.10.2025, з 03.10.2025 по 18.11.2025, з 19.11.2025 по 23.12.2025 та з 12.01.2026 по 28.01.2026. 
Зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування ОСОБА_2 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі, збільшеному до 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди: з 09.09.2024 по 17.10.2024, з 17.10.2024 по 06.11.2024, з 16.12.2024 по 02.10.2025, з 03.10.2025 по 18.11.2025, з 19.11.2025 по 23.12.2025 та з 12.01.2026 по 28.01.2026, здійснивши виплату вказаної винагороди з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21 травня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях