ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року	справа № 380/21842/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
за участю секретаря судового засідання Пунейко В.В.,
представника позивача Сала А.М., 
представника відповідача Білоуса А.Т.,
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ті Проперті Вест» 
до Головного управління ДПС у Львівській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейч Ті Проперті Вест» (далі – ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест»», позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) у якому заявлено позовні вимоги: 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 20.10.2025 року №48265/13-01-07-03;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 30.07.2025 року № 35086/13-01-07-03 в частині завищення ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест» (код ЄДРПОУ 35969209) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 1 квартал 2025 року в сумі 125 111 738,00 грн.
Згідно ухвали від 07.11.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 25.11.2025. 25.11.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.01.2026. 08.01.2026 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 05.02.2025. 05.02.2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 03.03.2026. 03.03.2026 відкладено розгляд справи у судовому засіданні до 26.03.2026. 26.03.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.04.2026. 23.04.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 14.05.2026. 14.05.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 02.06.2026. 02.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Судове рішення (вступна та резолютивна частини рішення) проголошено 11.06.2026.
Аргументи учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки податкового органу ґрунтуються порушенні норм податкового законодавства в частині не здійснення дисконтування заборгованості по довгострокових договорах позики від нерезидентів, що призвело до заниження позивачем доходів на суму 162 834 017,54 грн, у т.ч: за 2019 рік -112 548 193,53 грн та за 2020 рік - 50 285 824 грн. Позивач стверджує, що заборгованість за договорами не підлягає дисконтуванню, оскільки за користування позикою нараховуються проценти. Нарахована процентна ставка (8%, згодом 2%) вже охоплює всі витрати та ризики, пов`язані з дисконтуванням, а будь-яке додаткове коригування вартості зобов`язання за принципом дисконтування у випадку процентної позики є безпідставним, оскільки воно призводить до подвійного врахування одного й того ж економічного явища - втрати вартості грошей у часі. 
Позивач вказує, що податковий орган необґрунтовано здійснив обрахунок дисконту зобов`язань позивача із застосуванням формули (PV=FV/ (1+і) п), не передбаченої жодним нормативно-правовим актом. Позивач повідомляє, що лист ДФС України, у якому згадується застосована податковим органом формула, має рекомендаційний характер. Застосована податковим органом формула ґрунтується на нормах Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, у той час як позивач використовує Національні стандарти бухгалтерського обліку.
Позивач стверджує, що податковий орган на власний розсуд та без жодних обґрунтувань визначив ставку дисконту ("і") у відповідності до "середньої річної облікової ставки рефінансування НБУ"; застосував різні одиниці вимірювання часу в одній формулі (ставка (і) у роках, а кількість періодів (п) - у кварталах); некоректно визначив кількість періодів (п) та тривалість періоду дисконтування; протиправно розрахував дисконт на суму нарахованих, але не виплачених станом на дату балансу процентів за договорами. 
Позивач звертає увагу, що різниця в результаті дисконтування не відповідає критеріям визнання доходу, встановленим П(С)БО 15 та може відображатися виключно у складі власного капіталу, а саме на субрахунку 425 "Інший додатковий капітал".
Позивач зауважує, що у разі визнання доходу в частині різниці від дисконту, він був би зобов`язаний одночасно нараховувати також витрати у вигляді амортизації відповідної суми дисконту протягом строку дії позики, що не враховує податковий орган. Тому в акті перевірки мало б бути зафіксовано не тільки заниження податкових зобов`язань, а й відповідне завищення доходів та, відповідно, сплаченого податку на прибуток підприємств.
Позивач стверджує, що при розрахунку суми дисконту в акті перевірки податковий орган допустив ряд арифметичних та методологічних помилок, які призвели до безпідставних висновків про нібито заниження позивачем доходів на суму 162 834 018 грн. 
Також позивач покликається на істотні процедурні порушення при оформленні податкових повідомлень-рішень, які, на його думку, позбавляють можливості здійснити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи.
Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях зазначає, що згідно п. 9 НП(С)БО 11 «Зобов`язання» і п. 12 НП(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» всі підприємства, які складають фінансову звітність за НП(С)БО, мають відображати в балансі за теперішньою вартістю, тобто дисконтувати довгострокову дебіторську заборгованість і довгострокові зобов`язання. Довгостроковими вважаються дебіторські заборгованості та зобов`язання, які повинні бути погашені після 12 місяців з дати балансу (п. 4 НП(С)БО 10 і п. 4 НП(С)БО 11). Дисконтуванню підлягають тільки грошові довгострокові заборгованості. Таким чином, дисконтувати потрібно довгострокові видані та отримані позики (як відсоткові, так і безвідсоткові) (крім відсоткових позик, в яких договірна ставка відсотка відповідає ринковій).
На думку відповідача, позивач жодним чином не довів ринковість процентних ставок за договорами позики від 22.06.2009 року №09/1, від 28.12.2010 року №10/1, від 22.06.2009 року №2009/1 та від 28.12.2010 року №2010/1.
Відповідач стверджує, що ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест» необхідно було провести дисконтування заборгованості у сумі 162834017,54 грн., в т.ч. за 2019 рік у сумі 112548193,53 грн., за 2020 рік у сумі 50285824грн., за договорами позики від нерезидентів та відобразити дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності, Форма №2 у відповідних періодах. 
Відповідач констатує, що на порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 ПК України, п.5 П(С)БО №15 «Дохід», ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест» занижено доходи у зв`язку з не проведенням дисконтування заборгованості по довгострокових договорах позики від нерезидентів на загальну суму 162834018,0грн., в т.ч. за 2019 рік у сумі 112548194,0грн., за 2020 рік у сумі 50285824,0 грн., що призвело до заниження податку на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток на суму 6790010,0грн., в тому числі за 2019 рік у сумі 6790010,0грн., та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 1 квартал 2025 року у сумі 131987866,0грн
Відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Встановлені обставини справи.
На підставі наказу від 01.05.2025 № 2596-ПП ,,Про проведення документальної виїзної планової перевірки”, Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ті Проперті Вест», код ЄДРПОУ 35969209. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2019 по 31.03.2025, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 31.03.2025, за результатами якої складено акт перевірки від 30.06.2025 року № 29790/13-01-07-03/35969209. 
Згідно з висновками акту перевірки відповідачем, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.140.4.5 п.140.4 ст.140 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО №15 «Дохід», заниження податку на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток на суму 6790010,0грн., в тому числі за 2019 рік у сумі 6790010,0грн., та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування, яке підлягає відображенню у рядку 04 декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2025 року у сумі 131987866,0 грн
На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: 
- податкове повідомлення-рішення від 30.07.2025 № 35091/13-01-07-03 про збільшення зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 6 790 010 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 1697502,5 грн.
- податкове повідомлення-рішення від 30.07.2025 № 35086/13-01-07-03 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 1 квартал 2025 року в сумі 131 987 866,00 грн..
Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення 30.07.2025 № 35091/13-01-07-03 та № 35086/13-01-07-03 до Державної податкової служби України.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 15.10.2025 №29783/6/99-00-06-01-01-06, скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.07.2025 року № 35091/13-01-07-03 в частині застосування штрафної санкції за 2019 рік у розмірі 1 697 502,5 грн, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Податкове повідомлення-рішення від 30.07.2025 року № 35086/13-01-07-03 залишено без змін.
Головним управління ДПС у Львівській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення №48265/13-01-07-03 від 20.10.2025 замість частково скасованого і відкликаного податкового повідомлення-рішення від 30.07.2025 року № 35091/13-01-07-03 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 6790010 грн.
Позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення від 20.10.2025 року №48265/13-01-07-03 та податкове повідомлення-рішення від 30.07.2025 року № 35086/13-01-07-03 в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 1 квартал 2025 року в сумі 125 111 738,00 грн.
Норми права, які підлягають застосуванню та висновки щодо правозастосування.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до визначень, які містяться в статті 1 Закону № 996-XIV, національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності для розпорядників бюджетних коштів, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, розроблений на основі міжнародних стандартів бухгалтерського обліку для державного сектору та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
При цьому, відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Базою оподаткування, згідно з пунктом 135.1 статті 135 ПК України, є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно матеріалів справи між ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест», м. Львів, Україна (Позичальник) з LLC НТ Property Development, Естонія (Позикодавець) укладено договір позики від 22.06.2009 №09/1, умовами якого було передбачено, що Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти у розмірі 4 000 000 Євро для фінансування затрат поточної діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики та виплатити відсотки відповідно до умов цього договору Відповідно до п.1.2 зазначеного договору вказана сума позики надається Позичальнику до 22.06.2012.
З урахуванням подальших внесених змін до зазначеного договору Позикодавець передає кошти у розмірі 5000000 Євро (п. 1.1 Договору).
Сума позики надається до 31.12.2029 року включно. 
За фактично надану суму позики нараховуються відсотки за ставкою: 8% річних до 31.01.2013 року, 2% річних з 01.02.2013 року (п. 1.2 Договору) (а.с 157-220 Т.2).
Між ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест», м. Львів, Україна (Позичальник) та Limited Liability Company «Kusinkapital Ab», Фінляндія (Позикодавець) укладено договір позики від 28.12.2010 № 10/1, умовами якого було передбачено, що Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 500000 Євро для фінансування затрат поточної діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики та виплатити відсотки відповідної до умов цього договору.
Відповідно до п.1.2 договору вказана сума позики надається Позичальнику до 28.12.2012. 
З урахуваням подальших внесених змін до зазначеного договору Позикодавець передає кошти у розмірі 2700000 Євро (п. 1.1 Договору).
Сума позики надається до 31.12.2029 року включно. 
За фактично надану суму позики нараховуються відсотки за ставкою: 8% річних до 31.12.2011 та 2% річних з 1 січня 2013 року (п. 1.2 Договору). (а.с.221 Т.2 – а.с. 1-41 Т.3).
Перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2019 за даними бухгалтерському обліку позивача по рахунку 612 обліковується кредиторська заборгованість на загальну суму 3614000 Євро по зазначених договорах, а саме: по договору позики від 22.06.2009 № 09/1 з LLC НТ Property Development (Естонія) у сумі 1819000 Євро (еквівалент 48061618 грн); по договору позики від 28.12.2010 № 10/1 з Limited Liability Company «Kusinkapital Ab» (Фінляндія) у сумі 1795000 Євро (еквівалент 47 427 490 грн). Крім цього, станом на 31.12.2019 за даними бухгалтерського обліку позивача по рахунку 684 по зазначених договорах обліковується кредиторська заборгованість по нарахованих і не виплачених відсотках на загальну суму 962937,29 Євро. а саме: по договору позики від 22.06.2009 № 09/1 з LLC НТ Property Development (Естонія) нараховано відсотки у сумі 563356,04 Євро; по договору позики від 28.12.2010 № 10/1 з Limited Liability Company «Kusinkapital Ab» (Фінляндія) нараховано відсотки у сумі 399581,25 Євро.
Враховуючи зазначене, контролюючий орган зробив висновок, що Товариству необхідно провести дисконтування кредиторської заборгованості у сумі 3614000 Євро по довгострокових позиках, отриманих від нерезидентів, а також дисконтування кредиторської заборгованості на суму нарахованих і не виплачених відсотків по даних договорах позики у сумі 962937,29 Євро та відобразити дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності Форма № 2 за 2019 рік.
Між ТзОВ «Опера Ресторан» (Позичальник) та LLC НТ Property Development, Естонія (Позикодавець) укладено договір позики від 30.09.2009 №2009/1, предметом якого є передача у власність Позичальникові грошових коштів у розмірі 1000000 Євро для фінансування затрат поточної діяльності Позичальника. Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві суму позики та виплатити відсотки відповіднодо умов цього договору.
Відповідно до п.1.2 договору вказана сума позики надається Позичальнику до 31.12.2010 з відсотковою ставкою 8% річних.
З урахуванням подальших внесених змін до зазначеного договору, зокрема, зміни від 26.12.2024, сума позики надається до 30.12.2025. 
За фактично надану суму позики нараховуються відсотки за ставкою 8% річних до 03.12.2012 року, 4% річних до 22.01.2013 року, 2% річних з 23.01.2013. (а.с. 42 -Т.3).
Між ТОВ «Опера Ресторан» (Позичальник) та Limited Liability Company «Kusinkapital Ab» Фінляндія (Позикодавець) укладено договір позики від 28.12.2010 №2010/1, пунктом 1.1 договору передбачена передача Позикодавцем грошових коштів у розмірі 500000 Євро для фінансування затрат поточної діяльності Позичальника. Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві суму позики та виплатити відсотки відповіднодо умов цього договору.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що вказана сума позики надаєгься позичальнику до 28.12.2012 року з відсотковою ставкою 8% річних.
З урахуваням подальших внесених змін до зазначеного договору, зокрема, зміни від 26.12.2024, сума позики надається до 30.12.2025 включно. 
За фактично надану суму позики нараховуються відсотки за ставкою: 8% річних до 22.01.2013 року, 2% річних з 23.01.2013 року (а.с. 102- 144 Т.3).
Згідно з Передавального акту № 1 від 02.12.2020, припинено шляхом приєднання ТОВ «Опера ресторан», правонаступником якого є ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест». 
Відповідно до передавального акта в рядку 1595 балансу «Довгострокові позики в іноземній валюті» ТОВ «Опера ресторан» передає, а правонаступник ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест» приймає заборгованість по довгострокових позиках, отриманих від LLC НТ Property Dcvelbpitfent (Естонія) у сумі 498000 Євро та від Limited Liability Company «Kusinkapital Ab» (Фінляндія) у сумі 168000 Євро. 
Перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2020 по бухгалтерському обліку позивача на рахунку 612 по даних договорах обліковується кредиторська заборгованість на загальну суму 666000 Євро, а саме: по договору позики від 30.09.2009 №2009/1, укладеному між LLC НТ Property Development, Естонія (Позикодавець) в сумі 498000 Євро (еквівалент 16911880,8 грн); по договору позики від 28.12.2010 №2010/1, укладений між з Limited Liability Company «Kusinkapital Ab», Фінляндія (Позикодавець) у сумі 168000 Євро (еквівалент 5705212,8грн).
Контролюючий орган дійшов висновку, що позивачу необхідно провести дисконтування кредиторської заборгованості у сумі 666000 Євро по довгострокових позиках, отриманих ТОВ «Опера Ресторан», та відобразити дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" на в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності Форма №2 за 2020 рік.
З урахуванням вищезазначеного, контролюючим органом зазначено про необхідність проведення дисконтування заборгованості у сумі 162834017,54 грн, у т.ч. за 2019 у сумі 112548193,53 грн, за 2020 рік у сумі 50285824 грн, по договорах позики від нерезидентів та відображення доходу від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності Форма № 2 у відповідних періодах.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України, позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За загальним правилом для цілей бухгалтерського обліку отримана позика є зобов`язанням, виходячи з положень пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (далі по тексту також П(С)БО 11), та враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) в силу положень пункту 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 (далі П(С)БО, Національний стандарт бухгалтерського обліку).
Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV активи – це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання – це заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди. 
У разі застосування підприємством національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій за довгостроковою дебіторською заборгованістю та довгостроковими зобов`язаннями здійснюється відповідно до 
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237, 
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, і 
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 
Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291.
Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затверджено наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 28.02.2013 р за № 336/22868). Норми цього Національного положення (стандарту) застосовуються до фінансової звітності і консолідованої фінансової звітності юридичних осіб (далі - підприємства) усіх форм власності (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством.
Згідно пункту 3 розділу I П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та аудиту та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку;
міжнародні стандарти фінансової звітності - прийняті Радою міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності;
витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);
доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників);
зобов`язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди;
облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, які використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності;.
принцип бухгалтерського обліку - правило, яким слід керуватися при вимірюванні, оцінці та реєстрації господарських операцій і при відображенні їх результатів у фінансовій звітності.
Згідно абзацу третього пункту 1 розділу II П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»  підприємства, які складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, складають проміжну фінансову звітність, яка охоплює відповідний період (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), наростаючим підсумком з початку звітного року у складі балансу та звіту про фінансові результати.
02.01.2013 на виконання вимог Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, а також з метою дотримання підприємством єдиної методики відображення господарських операцій та забезпечення своєчасного надання достовірної інформації користувачам фінансової звітності ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест» прийнято наказ «Про облікову політику підприємства». 
Згідно наказу встановлено на підприємстві облікову політику щодо застосування єдиних принципів, методів і процедур бухгалтерського обліку господарських операцій і складання фінансової звітності за зазначеними у наказі розділами обліку.
Згідно п.5.1 наказу визнання та відображення в обліку витрат здійснювати відповідно до вимог П(С)БО 16 «Витрати» на підставі принципу нарахування й відповідності.
Згідно п.6.1 наказу визнання та відображення в обліку доходів здійснювати відповідно до вимог П(С)БО 15 «Доходи» на підставі принципу нарахування й відповідності.
Зміни у зазначений наказ були внесені наказом від 27.04.2020 № 04/01/Б «Про внесення змін в облікову політику підприємства» в частині п.1.2, 1.7 та 1.9. наказу.
Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" затверджене наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000 (далі П(С)БО 11).
Згідно п.4 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.
Поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. 
Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Згідно п.6,7 П(С)БО 11 з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання, доходи майбутніх періодів. 
До довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.
Відповідно до п.9 П(С)БО довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.
Відповідно до п.10,11 поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковим зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку наприбуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання. Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.
Згідно п. 5 П(С)БО 11 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Суд враховує, що договір позики від 22.06.2009 року №09/1 укладений позивачем з LLC "НТ Property Development" (Естонія), договір позики від 28.12.2010 року №10/1, укладений позивачем з LLC "Kusinkapital Ab" (Фінляндія), договір позики від 22.06.2009 року №2009/1, укладений між TОB "Опера Ресторан" і LLC "НТ Property Development" (Естонія) та договір позики 28.12.2010 року №2010/1, укладений між ТОВ "Опера Ресторан" і LLC "Kusinkapital Ab" (Фінляндія), за якими Позивач набув статус Позичальника (як правонаступник ТОВ "Опера Ресторан"), визначають довгострокові фінансові зобов`язання сторін у значенні П(С)БО, оскільки не є поточними (такі, що будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу). 
Фінансові інструменти в бухгалтерському обліку поділяються на фінансові активи, фінансові зобов`язання, інструменти власного капіталу і похідні фінансові інструменти, визнання та оцінка яких може здійснюватися відповідно до П(С)БО 13.
Відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій за довгостроковими зобов`язаннями та довгостроковою дебіторською заборгованістю має здійснюватися на підставі первинних документів із дотриманням загального принципу бухгалтерського обліку – «превалювання сутності над формою», згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. 
Суд відхиляє аргументи позивача, що зобов`язання за цими договорами є короткостроковими зобов`язаннями, оскільки фінансові зобов`язання за договорами позики виникли у 2009-2010 рр. та продовжують існувати.
Суд акцентує, що п.9 П(С)БО 11 визначає, що довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. При цьому теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Тобто П(С)БО чітко та однозначно зобов`язує суб`єктів господарювання здійснювати дисконтування довгострокових зобов`язань, що прирівнюється до терміну відображати такі зобов`язання «за теперішньою вартістю». При цьому виключень чи застережень, що довгострокові зобов`язання у разі нарахування на них відсотків, не підлягають дисконтуванню П(С)БО не містить. З чого слідує, що усі довгострокові зобов`язання підлягають дисконтуванню. 
Матеріалами справи підтверджується і не спростовується позивачем, що ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест» недотримався вимог п.9 П(С)БО 11, оскільки не відобразив в балансі довгострокові зобов`язання за договорами позики за їх теперішньою вартістю (дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства).
Щодо покликання позивача на неможливість здійснення дисконтування зобов`язань за договорами позики у зв`язку з відсутністю визначення нормативно-правовими актами формули дисконтування довгострокових зобов`язань суд враховує таке.
Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 N 817 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів", який визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зменшення корисності активів та її розкриття у фінансовій звітності. 
Цей стандарт визначає, що теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації) (п.11).
Ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства. При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків (п.14). 
За наведеного суд констатує, що П(С)БО передбачають порядок визначення ставки дисконту при визначенні теперішньої вартості майбутніх чистих грошових надходжень від активу. 
На думку суду, позивач вправі був застосувати наведені положення П(С)БО та таким же чином визначити ставку дисконту для відображення в балансі довгострокових зобов`язань за договорами позики за їх теперішньою вартістю. У такому разі відсутні були б підстави вважати, що позивач порушив (не дотримався) П(С)БО щодо дисконтування довгострокових зобов`язань.
Суд резюмує, що П(С)БО надає суб`єктам господарювання певну свободу розсуду при визначенні теперішньої вартості активу, оскільки передбачає, то його визначення залежить від умов та виду зобов`язання. За загальним правилом, ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами та зобов`язаннями. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.
Визначення дисконтованої суми майбутніх платежів має здійснюватися в кожному конкретному випадку на підставі аналізу первинних документів та сутності господарської операції, з урахуванням умов договору, положень Закону № 996-XIV та П(С)БО, зазначених вище. Під час визначення ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані під час визначення майбутніх грошових потоків. 
З наведеного слідує, що ТОВ «Ейч Ті Проперті Вест» необхідно було провести дисконтування заборгованості за договорами позики від нерезидентів та відобразити дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності Форма №2 у відповідних періодах. 
Щодо доводів позивача про помилкове визначення податковим органом сум зобов`язань за результатами дисконтування заборгованості товариства у результаті застосування наведеної у акті формули дисконтування, визначеної у Міжнародних стандартах фінансової звітності суд зазначає таке.
Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку розроблений на основі Міжнародних стандартів фінансової звітності, про що зокрема зазначено у пункті 3 розділу I П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» , тому повинні відповідати їм.
Так, у Національних стандартах не вказано формули дисконтування довгострокових фінансових зобов`язань, проте такий розрахунок можливий з огляду на вищевказані положення П(С)БО шляхом обрання способу визначення, у тому числі з врахуванням М(С)ФЗ, з метою дотримання вимог НСБО щодо необхідності проведення дисконтування фінансових зобов`язань.
Суд підсумовує, що позивач не відобразив в балансі довгострокові зобов`язання за договорами позики за їх теперішньою (дисконтованою) вартістю, внаслідок позивач не включив до складу доходу звітного періоду згідно п. 5 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання за договорами позики за їх теперішньою (дисконтованою) вартістю. Натомість відповідач визначив такі зобов`язання з врахуванням формули дисконтування, яка базується на ринковій ставці PV = FV : (1 + і)n де PV - майбутня вартість (номінал боргу), FV - теперішня вартість, і ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ), п - строк (число періодів). Суд не встановив помилок чи неточностей у здійснених податковим органом розрахунках.
Керуючись наказом Міністерства фінансів України від 16.09.2019 року №379, а також положеннями п. 4, п. 9 П(С)БО 11, п. 4, п. 8, п. 10 П(С)БО 12, податковий орган дійшов обгрунтованого висновку, що позивач повинен був здійснити дисконтування фінансових зобов`язань. Різниця між майбутньою (номінальною) вартістю і її теперішньою (дисконтованою) у сумі 162 834 017,54 грн (у т.ч. за 2019 рік - 112 548193,53 грн, за 2020 рік - 50 285 824 грн) є доходом Позивача, що мав бути відображений по бухгалтерському обліку на рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2240 "Інші доходи" фінансової звітності, Форма №2.
Щодо покликання позивача на висновок судового експерта Чередніченко А.П. від 26.12.2025 № 11/25, який проведений на замовлення директора ТзОВ «Ейч Ті Проперті Вест», то цей висновок наданий поза межами судового провадження у справі за наданими позивачем документами. Суд дослідив такий висновок та дійшов думки, що експертиза проведена поверхнево, не проведено ґрунтовного аналізу спірних правовідносин, відсутнє покликання на джерела інформації, які використовував експерт. Експерт у висновку переважно дублює правову позицію позивача, наведену у позовній заяві. 
Аргументи експерта наведені у висновку, як такі ж твердження позивача, спростовані під час розгляду справи.
За наведених обставини справи та відповідних обґрунтувань, суд не встановив підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2025 року №48265/13-01-07-03 та від 30.07.2025 року № 35086/13-01-07-03 в частині, що оскаржується.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Крім того, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками судового розгляду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, спростував заявлені позовні вимоги.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, доводи сторін, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.
Згідно положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ті Проперті Вест» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Театральна, 16, ЄДРПОУ: 35969209) до Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ЄДРПОУ: 43968090) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повне рішення складено 22.06.2026.

Суддя	Крутько Олена Василівна