Справа № 210/7941/25 
Провадження № 2/302/369/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі судді Повідайчика О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі – ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», позивач, кредитор) звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 19.07.2020 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» (далі – АТ «ОТП БАНК», банк, первісний кредитор) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2031865975 відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит, а остання зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти та інші платежі. Відповідачкою договірні зобов`язання виконані не були. 18.08.2021 між первісним кредитором і позивачем було укладено договір факторингу №18/08/21, відповідно до якого банк відступив на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором № 2031865975 від 19.07.2020 продукт (POS). На підставі вказаного договору відповідачка боргує позивачу суму 6 088,12 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту – 6 088,12 грн та по відсотках – 0,57 грн. Обґрунтовуючи позов вказаними обставинами позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 6 088,12 грн та понесені судові витрати у виді судового збору й витрат на професійну правничу допомогу.
Позовна заява була подана позивачем до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу 16 грудня 2025 року. Ухвалою судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 17 грудня 2025 року справа була передана за територіальною підсудністю до Міжгірського районного суду Закарпатської області, куди надійшла засобами поштового зв`язку 04 лютого 2026 року.
Представник позивача клопотав у першій заяві по суті про розгляд справи за правилами спрощеного провадження за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду не заперечує.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін від учасників не надходило.
Відзиву відповідачка не подавала.
Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Позивач, звертаючись із цим позовом до суду стверджував, що 19 липня 2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2031865975, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором. За доводами позивача відповідачем не були виконані належним чином кредитні зобов`язання, чим грубо порушені приписи ст. 526 і 527 ЦК України. В подальшому 20.08.2021 між первісним кредитором і позивачем було укладено договір факторингу №20/08/21, внаслідок чого сума боргу відповідачки перед новим кредитором (ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» становить 6 088,69 грн, із яких 6 088,12 грн – заборгованість по тілу кредиту та 0,57 грн – відсотки.
Перевіряючи доводи позивача та розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд установив, що 19 липня 2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2031865975. Предметом цього договору відповідно до п. 1.1. було надання банком відповідачці кредиту в сумі 6 598,00 грн на придбання товару у продавця та 498 грн на сплату додаткових послуг, а саме – «СМС *Довідка». Загальний розмір кредиту склав 7 088,00 грн. За умовами договору продавцем є ТО ТОВ КОМФІ ТРЕЙД КБ ІМ, ідентифікаційний код 36962487. Дата остаточного повернення кредиту – 19 січня 2022 року. 
Пунктом 2 цього кредитного договору є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 2031865975_CARD ВІД 19/07/2020. Відповідно до вказаної анкети заяви сторони погодили оформлення позичальниці поточний (картковий) рахунок та видачу електронного платіжного засобу. Тип картки: MC GOLD, валюта рахунку – гривня, номер карткового рахунку: № НОМЕР_1 , тарифний пакет – не зазначено. В клітинці: отримання карти № - наявний підпис позичальниці. Визначені умови обслуговування кредитної лінії, а саме за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку та договором. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки в пільговий період становить 0,01% річних. Заява-анкета є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті банку. Всі інші умови кредитування визначені договором.
Договір підписаний ОСОБА_1 та уповноваженою особою банку.
До кредитного договору додано графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (додаток 1), паспорт споживчого кредиту та додаток 1 до паспорту споживчого кредиту – орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. Паспортом споживчого кредиту визначені основні умови кредиту та кредитної лінії.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч.2 ст. 78, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Пунктом 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.
Пунктом 4.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
Пунктом 5.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них.
Доданою позивачем банківською випискою, яка є первинним документом, доводиться факт виконання зобов`язання Первісним кредитором, а саме надання відповідачці кредиту в сумі 1 998,84 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.08.2021 відповідачці було нараховано за користування тілом кредиту 1 998,84 грн відсотки в сумі 1 060,65 грн.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували чи давали підстави для виникнення сумнівів у факті видачі кредиту та правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 
Відтак суд установив, що АТ «ОТП БАНК» виконав свої обов`язки за кредитним договором № 2031865975 (POS) від 19.07.2020 належним чином, в той час відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала та згідно з наведеними доказами її заборгованість на підставі зазначеного договору склала 6 088,69 грн, з яких 6 088,12 грн – основний борг та 0,57 грн – відсотки за користування кредитом.
Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2031865975 (POS)від 19.07.2020, що складає 6 088,69 грн. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з приписами ст.1055 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), як визначено статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до положень ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. 
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.
20.08.2021 між первісним кредитором і позивачем було укладено договір факторингу №18/08/21, відповідно до якого банк відступив на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором № 2031865975 (POS) від 19.07.2020. На підставі зазначеного правочину відбулась заміна кредитора в зазначеному правовідношенні, відтак ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки в загальній сумі 6 088,69 грн.
Відтак суд доходить висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2031865975 (ЗЩІ) від 19.07.2020 у розмірі 6 088,69 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.
Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом частини 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема і з власної ініціативи, вправі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення,всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі у справі № 205/5969/15-ц (провадження № 61-12669св23).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, додаткову угоду №2031865975 від 25.08.2025 до договору №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, детальний опис виконаних робіт та акт 2031865975 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 25.08.2025, відповідно до яких вартість послуг з правничої допомоги склала 3 000 грн.
Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, обґрунтування та ціну позову, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, крім того у спорах такого характеру судова практика є сталою, значної кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а тому суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Відтак суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 500,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності.
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2 422,40 грн. підлягають стягненню з відповідачки відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України. Відтак на часткове відшкодування понесених судових витрат слід стягнути з відповідачки на користь позивача загальну суму 2 922,40 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 43453613, юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112), заборгованість за Кредитним договором № 2031865975 від 19.07.2020 у розмірі 6 088,69 (шість тисяч вісімдесять вісім) гривень 69 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 43453613, юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112)на часткове відшкодування понесених судових витрат 2 922 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення суду складено 26.06.2026.

Суддя	  	О. І. Повідайчик