КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/1251/26 Головуючий у 1 інстанції: Коляденко П.Л. Провадження № 33/824/3067/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 

Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 16 травня 2026 року подав апеляційну скаргу, а також порушив питання поновлення строку на апеляційне оскарження. Посилається на те, що копія постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року була отримана ним 12 травня 2026 року. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали заяву про поновлення строку на оскарження та просять її задовольнити. Потерпілий ОСОБА_2 не заперечує проти поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження постанови суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні 05 травня 2026 року. Після засідання копія постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 не була. Копію вказаної постанови суду ОСОБА_1 отримав 12 травня 2026 року ( а.с. 36). 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що визначені  ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід вважати поважними, а тому заява про поновлення строку підлягає поновленню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були встановлені виключно зі слів ОСОБА_2 .В дійсності він не здійснював ані психологічного, ані фізичного насильства відносно останнього. Сама по собі наявність конфлікту між ними не може бути підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, потерпілого ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП -у вчиненні домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 879250 від 19 січня 2026 року зазначено, що ОСОБА_1 19 січня 2026 року о 05 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , словесно ображав, кидався в бійку, погрожував у бік свого сина ОСОБА_2 , з яким проживає разом, чим вчинив домашнє насильство, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення було долучено рапорт оперативного чергового Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 19 січня 2026 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, письмові пояснення сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та пояснення колишньої дружини ОСОБА_1 -  ОСОБА_3 .
Разом з тим, надані суду документи не є достатніми доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 879250 від 19 січня 2026 року зазначено, що ОСОБА_1 19 січня 2026 року о 05 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , словесно ображав, кидався в бійку, погрожував у бік свого сина ОСОБА_2 , з яким проживають разом, чим вчинив домашнє насильство, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому саме полягало домашнє насильство та які саме дії були вчинені ОСОБА_1 , щопризвели або могли призвести до настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 .
В письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_2 зазначено, що його батько ОСОБА_1 19 січня 2026 року о 05 год. 00 хв. прийшов до квартири за місцем їхнього спільного проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з розбитою губою. Він почав його словесно ображати, ліз битися, погрожував розправою та предметом, схожим на ніж. В письмових поясненнях колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 19 січня 2026 року о 05 год. 00 хв. прийшов до квартири за місцем їхнього спільного проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з розбитою губою та почав конфліктувати з їх сином ОСОБА_2 . Під час конфлікту словесно ображав його нецензурними словами, ліз битися та погрожував розправою, на зауваження не реагував, у зв`язку із чим син викликав наряд поліції.
Надані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пояснення підтверджують лише наявність словесного конфлікту між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 зазначені у протоколі обставини заперечує. Зазначає, що його колишня дружина ОСОБА_3 завдала йому тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим він звертався до лікаря. На підтвердження завдання тілесних ушкоджень та звернення у зв`язку з цим до лікаря ОСОБА_1 надав суду медичну документацію КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м.Києва". 
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» саме по собі спричинення конфлікту не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною нормою.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Відтак, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 рокупідлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року про визнання  ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду Шебуєва В.А.