ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 р. 	Справа № 440/2474/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 (суддя І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039) по справі № 440/2474/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України   
про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (надалі також відповідач), у якому позивач просив: 
-скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Антосік І.О. від 04.03.2026 року про закінчення виконавчого провадження ВП №80364820
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Позивач стверджує, що посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на те, що вважати рішення Полтавського окружного адміністративного суду виконаним тільки за умови направлення Харківським ОАС виконавчих листів стягувачу поштою та повідомлення про дати такого направлення - означає вийти за межі спору про розгляд звернення. Це фактично вимагає надати судову оцінку процесуальній діяльності суду, що є недопустимим суперечить змісту рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 520/16955/25. Крім того, посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях в певних справах. 
Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі №520/16955/25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Харківського окружного адміністративного суду (майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код 34390710) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду, що полягає у не наданні інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25, №520/34377/24.
Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 19 червня 2025 року та надати ОСОБА_1 інформацію щодо строків надсилання ОСОБА_1 , як стягувачу, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення виконавчих листів за судовими рішеннями у справах №520/19463/24, №520/32669/24, №520/4769/25, №520/34377/24.
На виконання зазначеного судового рішення Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №520/16955/25 від 29.01.2026.
Харківський окружний адміністративний суд на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року у справі 520/16955/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії розглянув запит позивача на отримання публічної інформації від 19.06.2025, про що повідомив позивача листом від 27.01.2026 за № 03-16/2491/26.
27.02.2026 року державним виконавцем відповідача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80364820 за згаданим виконавчим листом.
Харківський окружний адміністративний суд листом від 27.02.2026 року за вих № 03-16/6026/26 повідомив державного виконавця, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 року у справі 520/16955/25 виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження.
04.03.2026 відповідачем у виконавчому провадженні №80364820 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".
Незгода позивача з постановою про закінчення виконавчого провадження №80364820 стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржену постанову, діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень, тому підстави для скасування спірної постанови - відсутні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Згідно із статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Положеннями Закону України "Про виконавче провадження" встановлено послідовність дій державного виконавця, зокрема, до таких дій відносяться: 1) накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); 2) накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); 3) звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з вимогами статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частинами першою та другою статті 75 цього ж Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
При цьому Законом України "Про виконавче провадження" не встановлено строків накладення штрафів за невиконання рішення, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.
Частиною третьою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, нормативною підставою для закінчення виконавчого провадження став пункт 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", який передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Фактична підстава прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження викладена у змісті оскаржуваної постанови і полягає у тому, що листом Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 року за вихідним номером 03-16/2491/26 надіслана відповідь ОСОБА_1 на електронну адресу та поштову адресу. Тобто рішення суду виконано добровільно до видачі виконавчого листа по справі та пред`явлення його для примусового виконання. 
Єдиним аргументом позивача у справі на користь твердження про те, що зазначений лист Харківського окружного адміністративного суду не є виконанням судового рішення, що є предметом виконавчого провадження, став зміст листа Харківського ОАС від 27.01.2026 року. 
Так, ОСОБА_1 вказував, що суттю спору, який вирішувався Полтавським окружним адміністративним судом у межах справи № 520/16955/25, було те, що Харківський окружний адміністративний суд, всупереч закону, на думку позивача, відмовився направляти йому засобами поштового зв`язку виконавчі листи з судовими рішеннями в адміністративних справах. Полтавський окружний адміністративний суд у вказаній справі, задовольняючи позов ОСОБА_1 , вказав, що така відмова є протиправною та суд має обов`язок, в силу закону, направити стягувачу виконавчі листи засобами поштового зв`язку. У зв`язку з цим Полтавський окружний адміністративний суд і зобов`язав Харківський ОАС розглянути заяву ОСОБА_1 та надати відповідь по суті. 
Однак Харківський ОАС у листі від 27.01.2026 року, замість того, щоб чітко повідомити дату, коли будуть направлені виконавчі листи ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, не надав такої інформації. Тим самим, як стверджував ОСОБА_1 , відмовився виконувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду. 
З метою вирішення цієї справи судом досліджено зміст листа Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 року, вихідний номер 03-16/2491/26 /а.с.6-8/. 
Так, за змістом цього листа Харківський окружний адміністративний суд роз`яснив ОСОБА_1 окремі норми Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з діловодства у місцевих та апеляційних судах України, та вказував на відсутність можливості направити ОСОБА_1 виконавчі листи засобами поштового зв`язку, оскільки ці дії не передбачені процедурами, що визначені законом. Це унеможливить факт примусового виконання рішення й призведе до порушення прав самого стягувача. Також повідомив про можливість отримати виконавчі листи у паперовому вигляді, зазначаючи час і місце видачі виконавчих листів відповідно до графіка роботи суду. 
Державний виконавець вважав направлення цього листа ОСОБА_1 добровільним виконанням судового рішення, оскільки звернення ОСОБА_1 розглянуто і відповідь йому надана. При цьому державний виконавець не оцінював змісту та суті відповіді. 
ОСОБА_1 , за змістом його позову вважав, навпаки, що направленням цього листа рішення суду не виконано, оскільки дата направлення засобами поштового зв`язку виконавчих листів йому не повідомлена. 
Позивач стверджує, що рішення суду про зобов`язання Харківського ОАС розглянути його звернення буде виконаним тільки після направлення Харківським окружним адміністративним судом запитуваних ним виконавчих листів засобами поштового зв`язку та повідомлення йому судом про це. 
Таким чином, позивач фактично ототожнює зобов`язання боржника розглянути його звернення та зобов`язання боржника направити йому запитувані виконавчі листи засобами поштового зв`язку. 
В контексті цієї справи суд вважає необхідним звернути увагу на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 року у справі № 520/27511/25, якою закрито провадження у справі про зобов`язання Харківського окружного адміністративного суду надіслати засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом ОСОБА_1 як стягувачу виконавчі листи у справах. 
Цією ухвалою, що набрала законної сили, провадження у справі було закрито з тих підстав, що дія або бездіяльність, пов`язана з направленням виконавчих листів стягувачу, не може бути предметом судового розгляду, оскільки вона не є дією управлінського характеру, а безпосередньо пов`язана з відправленням правосуддя судами. А відтак, цей спір не підлягає самостійному розгляду судом. 
Тому в межах цієї справи про зобов`язання розглянути звернення саме так, як вважав за необхідне позивач ОСОБА_1 , останній фактично намагається примусити Харківський ОАС направити йому виконавчі листи. Тим самим підмінює предмет спору про розгляд звернення предметом спору про обов`язок чи відсутність обов`язку направити виконавчі листи поштою. 
Як вірно зауважено судом першої інстанції, така процесуальна поведінка недопустимою. Різновидом процесуального зловживання суд вважає спробу вирішити на свою користь спір по суті шляхом підміни його спором про розгляд звернення щодо обставин спору по суті. 
У той же час, державний виконавець не наділений законом правом оцінювати зміст та обґрунтованість відповіді боржника, зобов`язаного до розгляду звернення на це звернення. 
Водночас судове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 520/16955/25 зобов`язує Харківський ОАС повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати йому певну інформацію. 
Судове рішення не зобов`язує прямо Харківський ОАС направити ОСОБА_1 виконавчі листи саме засобами поштового зв`язку. 
Вважати рішення Полтавського окружного адміністративного суду виконаним тільки за умови направлення Харківським ОАС виконавчих листів стягувачу поштою та повідомлення про дати такого направлення - означає вийти за межі спору про розгляд звернення. Це фактично вимагає надати судову оцінку процесуальній діяльності суду, що є недопустимим. 
З огляду на викладене рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є обґрунтованим та вірним і ознаки його протиправності відсутні. 
Колегія суддів враховує посилання на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в певних його рішеннях, проте зазначає, що дане судове рішення (постанова) не суперечить їм.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 по справі № 440/2474/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва   	
Постанова складена в повному обсязі 26.06.26.