ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/54630/24
адміністративне провадження № К/990/9758/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Радишевської О. Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Центр захисту інвалідів» до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою Громадської організації «Центр захисту інвалідів», в інтересах якої діє представник - адвокат Поляновський Віталій Георгійович, на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 (суддя - Шевченко А. В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 (колегія суддів у складі: Ключковича В. Ю., Грибан І. О., Кузьмишиної О. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У листопаді 2024 року Громадська організація «Центр захисту інвалідів» звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 19.07.2024 № 563дс-24 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_1 за дисциплінарною скаргою адвоката Бережного О. В. від 15.07.2024 в інтересах Громадської організації «Центр захисту інвалідів».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/54630/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відмовляючи у відкритті провадження, у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що право оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя має лише прокурор, стосовно якого подано дисциплінарну скаргу, як суб`єкт дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарними скаргами яких Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення у визначеному Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) і Положенням про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 (далі - Положення), не є суб`єктами дисциплінарного провадження і за Законом № 1697-VII не наділені правом на оскарження рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.
Також суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.09.2020 у справі № 9901/28/20, зазначив, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується. Стосовно права на оскарження рішень про відмову у відкритті дисциплінарного провадження щодо прокурора, суд першої інстанції зазначив, що відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності прокурора, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи. Особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на таке оскарження (частина десята статті 78 Закону № 1697-VII).
Отже, ураховуючи положення частини п`ятої статті 242 КАС України, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30.09.2020 у справі № 9901/28/20, зважаючи на суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ця справа не має ознак адміністративної справи, тому цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на відсутність у постанові суду апеляційної інстанції спростування аргументів позивача, указаних у апеляційній скарзі, що, на його думку, є порушенням підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 322 КАС України.
Крім того, позивач указує на те, що суди попередніх інстанцій проігнорували його доводи щодо практики Європейського суду з прав людини та прямі посилання на норми Конституції України, які дають право звернутися за захистом до суду. Такими нормами є стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно, доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. Положення частини другої статті 55 та частини третьої статті 124 Конституції України також гарантують право оскаржити до суду рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади. Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Позивач уважає що не існує жодної категорії спорів, яка не підлягає розгляду судами жодної юрисдикції.
Також позивач звертає увагу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 320/1283/23, у якій суд дійшов таких висновків: «…оскарженню, зокрема у судовому порядку, підлягають всі рішення, які прийняті Комісією» [КДКП]; «…Позивач є учасником публічно-правових відносин, оскільки він звернувся з дисциплінарною скаргою до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, а також є стороною публічно-правового спору, який виник у зв`язку з відмовою відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, відкрити дисциплінарне провадження за його дисциплінарною скаргою, а тому позивач має право оскаржувати в суді відмову відповідача у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою заявника»; «…можливість вирішення питання про те, чи порушені охоронювані законом права та/або інтереси позивача необхідно здійснювати після дослідження обставин справи на стадії судового розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі»; «…допущені порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду», що відповідає обставинам цієї справи та має бути ураховано при вирішенні цієї касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач цитує текст окремої думки судді Великої Палати Верховного Суду Яновської О. Г. від 03.04.2018, указуючи що його правова позиція в точності відповідає цій окремій думці і підлягає обов`язковому врахуванню судом касаційної інстанції.
На переконання скаржника, спірним рішенням від 19.07.2024 № 563дс-24 відповідач позбавив позивача можливості захистити своє право на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність працівника прокуратури. Відмовляючи у відкритті дисциплінарного провадження навіть без з`ясування усіх обставин в ході ретельної перевірки, відповідач також порушив право позивача на отримання визначеної законом реакції уповноваженого органу шляхом об`єктивного і всебічного розгляду та вирішення скарги по суті, реагування на доводи скарги або їх спростування. Позивач уважає проявом упередженості фактичне надання оцінки судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтованості позову без дотримання процедури його розгляду по суті.
Частина четверта статті 6 КАС України забороняє відмову в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Фактична відсутність в законодавстві іншого порядку судового захисту означає відсутність альтернативи і, як наслідок, активацію пункту частини першої статті 19 КАС України, яка прямо відносить до юрисдикції адміністративних судів спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Спірна ситуація є прямо згаданою в конструкції цієї норми як «випадок, коли для розгляду таких спорів законом не встановлено інший порядок судового провадження».
Позиція інших учасників справи
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Щодо фактичних обставин справи, то відповідач зазначив, що членом Комісії ОСОБА_2 19.07.2024 прийнято рішення № 563дс-24 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора ОСОБА_1 , оскільки дисциплінарна скарга не містила конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора, відповідно до пункту 98 Положення та частини другої статті 46 Закону № 1697-VII. У поданій скарзі фактично оскаржувалися рішення та дії (бездіяльність) прокурора ОСОБА_1 у межах кримінального процесу.
Також відповідач зазначив, що аналіз норм статей 44, 45, 50 Закону № 1697-VII дає підстави уважати, що оскарженню, зокрема у судовому порядку, підлягають ті рішення Комісії, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження. Право на таке оскарження має прокурор як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи ж, незгодні з прийнятим у визначеному Законом № 1697-VII і Положенням порядку рішення Комісії за дисциплінарною скаргою, не є суб`єктами дисциплінарного провадження і за цим Законом не наділені правом на оскарження рішень Комісії за результатами дисциплінарного провадження.
Щодо посилання касатора про необхідність врахування висновків Шостого апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 26.10.2023 у справі № 320/1283/23, то відповідач зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, кінцеве рішення у справі № 320/1283/23 судом не прийнято та відповідно законної сили не набрало, а тому посилатися на висновки суду, яке не набрало законної сили є передчасним та помилковим.
Рух касаційної скарги
06.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Громадської організації «Центр захисту інвалідів», в інтересах якої діє представник - адвокат Поляновський В. Г., на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 320/54630/24.
Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою Громадської організації «Центр захисту інвалідів», в інтересах якої діє представник - адвокат Поляновський В. Г., на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025.
08.05.2026 адміністративна справа № 320/54630/24 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2026 закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20.05.2026 № 557/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 320/54630/24 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н. М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Радишевську О. Р. для розгляду судової справи № 320/54630/24.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Касаційне провадження у справі відкрите у зв`язку з оскарженням ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, зазначеної у частині другій статті 328 КАС України, та посилання позивача у касаційній скарзі на порушення судами норм процесуального права, а саме пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.
За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.
Частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII визначено підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження.
Відповідно до статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.
Частиною першою статті 45 Закону № 1697-VII передбачено, що дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
Згідно з частиною другою статті 45 Закону № 1697-VII право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.
Частиною першою статті 50 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 73 Закону № 1697-VII визначено, що органом, що здійснює дисциплінарне провадження, є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, яка є колегіальним органом, що відповідно до повноважень, передбачених цим Законом, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності прокурорів, переведення та звільнення прокурорів з посади. Порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, визначається положенням, прийнятим всеукраїнською конференцією прокурорів.
Представник Громадської організації «Центр захисту інвалідів» скористався правом звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з дисциплінарною скаргою, вважаючи що дії прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_1 містять ознаки дисциплінарного проступку.
Частиною другою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку.
Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пізніше - Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження), яке регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Законом № 1697-VII, іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішень, а також інші питання діяльності Комісії.
Редакція Положення зазнавала змін 21.12.2018, 28.08.2021, 28.02.2023 та 27.08.2024.
Відповідно до пункту 98 Положення, у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову в його відкритті приймаються членом органу в строк, який не перевищує десяти робочих днів із дня реєстрації дисциплінарної скарги. Копії такого рішення та дисциплінарної скарги протягом трьох днів із дня його прийняття надсилаються прокурору, стосовно якого воно прийняте, поштою або засобами електронного зв`язку. У цей же строк і в такому ж порядку копія рішення надсилається особі, яка подала дисциплінарну скаргу, та керівнику органу прокуратури, уповноваженому приймати рішення про звільнення прокурора з посади, з роз`ясненням того, що прокурор не може бути звільнений за власним бажанням до завершення дисциплінарного провадження. 
Оскаржуване рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження було отримано позивачем 29.07.2024 поштовим відправленням, про що зазначено у позовній заяві.
Пункт 130 Положення регламентує, що рішення, дії або бездіяльність органу можуть бути оскаржені до суду у випадках і порядку, встановлених законом. Рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, може бути оскаржено прокурором до суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.
Водночас, відповідно до частини десятої статті 78 Закону № 1697-VII особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, на таке оскарження.
Представник позивача не погодився з відмовою у відкритті дисциплінарного провадження, уважаючи рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 19.07.2024 № 563дс-24, протиправним, без належного обґрунтування та всупереч вимогам закону, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом. Не погодився позивач і з твердженням у спірному рішенні про те, що дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку, вчиненого прокурором. Позивач уважає, що у тексті дисциплінарної скарги наведені конкретні відомості про факти, які є достатніми підставами для дисциплінарної відповідальності прокурора.
Проте аналіз положень Закону № 1697-VII та Положення дає підстави для висновку, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають рішення Комісії, прийняті за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор (стосовно якого подано дисциплінарну скаргу) як суб`єкт цього дисциплінарного провадження.
Особи, за дисциплінарними скаргами яких Комісія приймає рішення у визначеному Законом та Положенням порядку, не наділені правом на оскарження до суду рішень Комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.
Обраний позивачем спосіб захисту - оскарження рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який, на думку позивача, вчинив дисциплінарний проступок (невиконання та неналежне виконання службових обов`язків, систематичне або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики), з огляду на розгляд поданої у порядку статті 308 КПК України скарги щодо порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні, жодним чином позитивно не вплине на хід досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Крім того, саме рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, хоч його і прийнято у зв`язку з дисциплінарною скаргою заявника, не створює для нього юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у цих правовідносинах, таке рішення не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника.
Тотожні висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 800/554/17, від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 24.04.2018 у справі № 800/435/17, постановах Верховного Суду від 31.07.2025 у справі № 320/31093/24, від 14.05.2026 у справі № 320/50680/24.
Необхідність врахування Верховним Судом висновків Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 320/1283/23, на чому наполягає позивач у касаційній скарзі, суперечить вимогам частини п`ятої статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21 сформулювала висновок, відповідно до якого позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № П/9901/135/18, від 29.08.2019 у справі № 9901/56/19, від 27.06.2019 у справі № 9901/920/18, від 13.06.2024 у справі № 990/146/24, від 30.01.2025 у справі № 990/335/24, від 05.02.2026 у справі № 990/552/25).
Щодо доводів касаційної скарги про те, що норми Конституції України, які є нормами прямої дії, гарантують звернення до суду, то необхідно звернути увагу, зокрема, на те, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (справа «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2010, пункт 33; справа «Меньшакова проти України», заява № 377/02, рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010, пункт 53).
Таким чином, не можна погодитися з доводами позивача про те, що суд обмежив його право на доступ до суду. Рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження зумовлене не небажанням суду з будь-яких причин розглядати позовні вимоги Громадської організації «Центр захисту інвалідів», а недотриманням установлених законом порядку та умов звернення до суду за захистом порушеного права. У цілому право позивача на звернення до суду ніким не було обмежене.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, керуючись вимогами пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, перевіривши за матеріалами адміністративної справи доводи та вимоги касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для задоволенні касаційної скарги відсутні.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Громадської організації «Центр захисту інвалідів», в інтересах якої діє представник - адвокат Поляновський Віталій Георгійович, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 у справі № 320/54630/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   О.Р. Радишевська