Справа № 732/332/26 
Провадження № 2/732/336/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді – Бойко А. О., за участю секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Городня цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

УСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» через свого представника Шкапенка Олександра Віталійовича звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025 у розмірі 7751,15 грн, станом на 09.03.2026, яка складається з: 5393,87 грн – загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2194,86 грн – загального залишку заборгованості за процентами та 162,42 грн – загального залишку заборгованості за пенею. Також представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Позов мотивований тим, що 14 червня 2025 року ОСОБА_1 уклала з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» кредитний договір АВН0СТ155101749932528165, щодо надання кредиту у розмірі 5500,00 грн строком на 36 місяців (до 13.06.2028), зі сплатою процентів у розмірі 85,00% щорічно та комісії у розмірі 0,00 грн (кредитний договір складається із заяви клієнта та Графіку погашення кредиту). Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з умовами кредитного договору. Відповідачка взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 7751,15 грн, яка відповідачкою у добровільному порядку не погашена, у зв`язку з чим представник позивача звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді від 26 березня 2026 року справу прийнято до провадження судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою надано письмове клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 11).
Згідно із ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за адресою місця її реєстрації відповідно до відповіді відділу ЦНАП Городнянської міської ради Чернігівської області № 150 від 19.03.2026: АДРЕСА_1 (а. с. 62), та за адресою її фактичного проживання, зазначеною в позові: АДРЕСА_2 . Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштові відправлення з судовими повістками про виклик в судове засідання не отримані адресатом, наявні відмітки, що адресат відсутній за вказаними адресами (а. с. 65-66).
У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правової позиції ВП ВС, викладеною у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, КЦС ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Від відповідачки відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Заяв чи клопотань також не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_1 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена відповідна ухвала від 05.05.2026.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив наступне.
Судом установлено, що 03 серпня 2024 року ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підтвердила, що ознайомилася з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», які розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлена з інформацією, яка розміщується на вебсайті та доступна за посиланням www.abank.com.ua, в повному об`ємі відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також підтвердила, що дана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, між нею та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» становлять Договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення та погодилася на використання простого чи удосконаленого електронного підпису, чим засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій (а. с. 31-32).
Підписавши заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025 та Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», ОСОБА_1 погодила з банком наступні умови: сума кредиту – 5500,00 гривень, строк кредиту 36 місяців (до 13.06.2028), фіксована процентна ставка 85% на рік, розмір щомісячного платежу 430,75 грн, загальна суму до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій – 15507,03 грн, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 5169155125392926 (а. с. 13-15).
Відповідно до меморіального ордеру № TR.46272125.50662.65455 від 14.06.2025, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5500,00 грн, призначення платежу: видача кредиту згідно договору №АВН0СТ155101749932528165 від 14/06/2025 (а. с. 23-24).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025, станом на 09.03.2026 заборгованість відповідачки становить 7751,15 грн, яка складається з наступного: 5393,87 грн – загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2194,86 грн – загального залишку заборгованості за процентами та 162,42 грн – загального залишку заборгованості за пенею(а. с. 22), що також підтверджується випискою по кредиту №20.00.0002449986 від 09.03.2026 (а. с. 25-26).
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України).
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно із статтями 1048-1052, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
У статтях 1054, 1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549-552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
В матеріалах справи, наявний розширений розрахунок заборгованості відповідачки перед позивачем, а доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачкою не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Дана позиція суду відповідає позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц.
Суд також враховує, що матеріали справи містять докази здійснення відповідачкою часткового погашення суми заборгованості, а саме відповідачка 11.07.2025 сплатила 431,00 грн; 12.08.2025 сплатила 430,75 грн; 13.09.2025 сплатила 430,75 грн, що також підтверджує факт визнання нею наявних кредитних зобов`язань перед АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а. с. 25-26).
Доказів розірвання або визнання недійсним кредитного договору №АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025, на підставі якого виникло зобов`язання у відповідачки перед позивачем щодо сплати кредиту, в судовому порядку на час розгляду даної

справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорюється жодною із сторін в ході розгляду справи.
Оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору з відповідачкою, розрахунок заборгованості свідчить про користування відповідачкою кредитними коштами та враховуючи, що відповідачкою відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не наданого жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум, натомість в матеріалах справи містяться докази здійснення часткового погашення суми заборгованості, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту у розмірі 5393,87 грн та заборгованості за процентами у розмірі 2194,86 грн підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки пені суд вказує таке.
Пунктом 12 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025 передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.
Відповідно до статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею – неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі – Закон).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд не погоджується з позицією представника позивача щодо можливості стягнення з відповідача пені з огляду на таке.
Так, у позовній заяві представник позивача посилається на п. 6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування неустойки з відповідача. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцяти денного дня включно з дня набрання чинності Закону № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 24 січня 2024 року, вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється.
Однак, зазначені норми суперечать нормам права, які визначені в п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі саме норм Цивільного кодексу України.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідачки пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором за період з 14.06.2025 по 09.03.2026 у розмірі 162,42 грн згідно з розрахунком заборгованості (а. с. 22-23), тобто у період дії воєнного стану на території України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки штрафні санкції (пеня) нараховані банком у період дії в Україні воєнного стану, а тому відповідачка на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6005315563691 від 09.03.2026, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2606,49 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 11, 13, 16, 525, 530, 536, 549, 611, 625, 629, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України та статтями 2, 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101749932528165 від 14.06.2025 у розмірі 7588,73 грн, яка складається з: 5393,87 грн – загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 2194,86 грн – загального залишку заборгованості за процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 2606,49 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення протягом двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що вона має право протягом тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення складене і підписане 05.05.2026. 

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (юридична адреса: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074, реквізити: код ЄДРПОУ 14360080, МФО 307770, рахунок № НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А. О. Бойко