ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/6020/25 пров. № А/857/11169/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, головуючий суддя – Чепенюк О.В., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова №168), у розмірі до 100 000 гривень у зв`язку із отриманням 12.09.2024 року травми (поранення, контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди стаціонарного лікування з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року, з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року, з 28.08.2025 року по 29.08.2025 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі до 100 000 гривень у зв`язку із отриманням 12.09.2024 травми (поранення, контузії) ,пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди стаціонарного лікування з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року, з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року, з 28.08.2025 року по 29.08.2025 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу під час мобілізації в період воєнного стану у ВЧ НОМЕР_1 . 12.09.2024 року під час виконання бойового завдання позивач отримав бойове поранення. Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.09.2024 року, вибухова травма, акубаротравма без перфорації барабанних перетинок, цефалгічний синдром, забій обох очних яблук, забій правого плечового суглобу, вогнепальне осколкове дотичне поранення середньої третини правого плеча отримані ОСОБА_1 під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини. Проте на день виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , позивачу протиправно не було виплачено додаткову грошову винагороду в розмірі до 100 000 гривень, що передбачена Постановою №168, за періоди стаціонарного лікування внаслідок отримання 12.09.2024 року травми (поранення, контузії) пов`язаної із захистом Батьківщини з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року, з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року, з 28.08.2025 року по 29.08.2025 року, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.07.2024 року зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка-водія 3 механізованої роти механізованого батальйону, що підтверджується наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) №183 від 01.07.2024 року.
12.09.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Максимільянівка Покровського району Донецької області, внаслідок скиду з ворожого дрона отримав бойове поранення старший механік-водій 3 механізованої роти механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Відповідно до довідки №342/89 від 13.09.2024 року (форми № 100) отримав: вибухова травма, акубаротравма без перфорації барабанних перетинок, цефалгічний синдром, забій обох очних яблук, забій правого плечового суглобу, вогнепальне осколкове дотичне поранення середньої третини правого плеча. Доставлений до спільного стабпункту Курахове, евакуйований до Гаврилівки. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Травмування/поранення військовослужбовця вважати таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України, під час безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, не пов`язане з вчиненням ним кримінального або адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства, про що свідчить зміст довідки ВЧ НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.09.2024 року №1884/45/3766.
З 13.09.2024 року по 24.09.2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві “Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради (виписний епікриз №446 від 24.09.2024 року).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 01.11.2024 року №9121, виданою військовою частиною НОМЕР_3 , травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини; захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) №22 від 20.01.2025 року позивач з 03.12.2024 року справи за попередньою посадою здав і приступив до виконання службових обов`язків за новою посадою – головного сержанта 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону.
16.06.2025 року на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 надійшов рапорт №1884/13992/ОКП/85 командира НОМЕР_4 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 про відсутність на службі (самовільне залишення військової частини без зброї в районі виконання завдань, населений пункт Філія Дніпропетровська область 15.06.2025 року) головного сержанта З механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_1 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) №173 від 16.06.2025 року позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 15.06.2025 року.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2684/ОКП від 16.06.2025 року “Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі молодшого сержанта ОСОБА_1 ”, проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Цим же наказом визначено начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру ВЧ НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин призупинити позивачу виплату грошового забезпечення з 15.06.2025 року, а також додаткової винагороди за червень 2025 року.
Обставини встановлені в ході проведеного службового розслідування відображено в акті службового розслідування № 1866/66/окп від 01.07.2025 року.
За результатами службового розслідування командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 2654/окп від 01.07.2025 року.
Зі змісту цього наказу слідує, що факт самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану головним сержантом 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 встановлений. За відсутність на службі без поважних причин позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 15.06.2025 року, а також премії та додаткової винагороди за червень 2025 року.
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2972/ОКП від 05.07.2025 року не виплачується додаткова винагорода військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до переліку особового складу ВЧ НОМЕР_1 , який не набув права на виплату додаткової винагороди у зв`язку з допущеними порушеннями, які визначені пунктом 15 розділу ХХХIV наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, серед якого і позивач.
З 24.07.2025 року по 27.08.2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві “Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради, що підтверджується відомостями виписки із медичної карти стаціонарного хворого №10485 від 27.08.2025 року.
З 28.08.2025 року по 29.08.2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві “Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради, що підтверджується відомостями виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12200 від 29.08.2025 року.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) №289 від 30.09.2025 року позивач, який самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 15.06.2025 року та прибув до військової частини НОМЕР_5 30.08.2025 року і був відряджений згідно алгоритму повернення після самовільного залишення військової частини до військової частини НОМЕР_6 , призначений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №135О-РС від 28.09.2025 року командиром відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти оборони та охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_6 , 30.09.2025 року виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та вибув до нового місця служби.
З довідки ВЧ НОМЕР_1 від 27.10.2025 року слідує, що протягом періоду з 01.09.2024 року по 24.09.2024 року позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000 гривень за вересень 2024 у розмірі 80000,00 грн. За липень та серпень 2025 року додаткова винагорода не нараховувалася. Період самовільного залишення частини з 15.06.2025 року по 29.08.2025 року.
Не погоджуючись з тим, що відповідач не нарахував і не виплатив додаткову винагороду у розмірі до 100 000 гривень за періоди з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року, з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року, з 28.08.2025 року по 29.08.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з довідки ВЧ НОМЕР_1 від 27.10.2025 року слідує, що протягом періоду з 01.09.2024 по 24.09.2024 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000 гривень за вересень 2024 у розмірі 80000,00 грн. Щодо іншого періоду з 24.07.2025 року по 29.08.2025 року, оскільки позивач самовільно залишив військову частину, то відповідач у спірних правовідносинах правомірно не виплатив йому додаткову грошову винагороди, передбачену Постановою №168.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року (Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби). 
Пунктами 9, 10 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно з пунктом 11 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 розділу XXXIV Порядку № 260).
Відповідно до пункту 13 розділу XXXIV Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Пунктом 15 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до цього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п.12 Постанови № 168).
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» пункт 1 постанови доповнено, в тому числі, абзацом такого змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії».
З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Колегія суддів зазначає, що військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн.
При цьому, у разі якщо військовослужбовець самовільно залишив місце служби (військову частину), такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди не включається.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до відомостей довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.09.2024 року №1884/45/3766, виданої ВЧ НОМЕР_1 за формою визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, солдат ОСОБА_1 , 12.09.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Максимільянівка Покровського району Донецької області, внаслідок скиду з ворожого дрона отримав бойове поранення. Відповідно до довідки №342/89 від 13.09.2024 року (форми № 100) отримав: вибухова травма, акубаротравма без перфорації барабанних перетинок, цефалгічний синдром, забій обох очних яблук, забій правого плечового суглобу, вогнепальне осколкове дотичне поранення середньої третини правого плеча. Доставлений до спільного стабпункту Курахове, евакуйований до Гаврилівки. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Травмування/поранення військовослужбовця вважати таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України, під час безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, не пов`язане з вчиненням ним кримінального або адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 01.11.2024 року №9121, виданою військовою частиною НОМЕР_3 , травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини; захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Отже, позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень із розрахунку на місяць, як такий, що отримав травму, поранення 12.09.2024 року, пов`язані із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 12.09.2024 року.
Матеріалами справи підтверджується, що з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві “Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня” Тернопільської обласної ради (виписний епікриз №446 від 24.09.2024), у зв`язку з одержаним пораненням 12.09.2024 року.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 27.10.2025 року слідує, що протягом періоду з 01.09.2024 року по 24.09.2024 року позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000 гривень за вересень 2024 у розмірі 80000,00 грн.
Отже, позовна вимога щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі до 100000 гривень у зв`язку із отриманням 12.09.2024 року травми (поранення, контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, за періоди стаціонарного лікування з 13.09.2024 року по 24.09.2024 року є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Щодо періоду з 24.07.2025 року по 29.08.2025 року, то додаткова винагорода позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.
З 24.07.2025 по 27.08.2025 та з 28.08.2025 по 29.08.2025 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом – посттравматичний стресовий розлад з вираженим тривожним синдромом, стійкими флешбеками, суїцидальною спробою через повішання, що не є травмою пов`язаною із захистом Батьківщини – вибухова травма, акубаротравма без перфорації барабанних перетинок, цефалгічний синдром, забій обох очних яблук, забій правового плечового суглобу, вогнепальне осколкове дотичне поранення середньої третини правого плеча.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №10485 від 27.08.2025 року та №12200 від 29.08.2025 року щодо проходження ним лікування у періоди з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року та з 28.08.2025 року по 29.08.2025 року, то такі медичні документи не містять відомостей, що таке лікування пов`язане з отриманням тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Докази вибуття ОСОБА_1 у відпустку для лікування після тяжкого поранення (за висновком військово-лікарської комісії) у ці періоди також відсутні.
Як слідує з матеріалів справи, що службовим розслідуванням, за результатами якого командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 2654/окп від 01.07.2025 року, встановлено факт самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану головним сержантом 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_1 . За відсутність на службі без поважних причин позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 15.06.2025 року, а також премії та додаткової винагороди за червень 2025 року.
За обставинами встановленими в ході проведеного службового розслідування, що відображені в акті службового розслідування № 1866/66/окп від 01.07.2025 року, відповідно до медичної характеристики за період проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_1 не звертався зі скаргами до медичної служби військової частини НОМЕР_1 . В поточному році звільнення від виконання службових обов`язків медичною службою ВЧ НОМЕР_1 не було. Для проходження військово-лікарської комісії щодо встановлення ступеню придатності для проходження військової служби не звертався. На диспансерному обліку не перебував.
Додаткова винагорода не здійснювалося на підставі наказу командира командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2972/ОКП від 05.07.2025 року відповідно до переліку особового складу ВЧ НОМЕР_1 , який не набув права на виплату додаткової винагороди у зв`язку з допущеними порушеннями, які визначені пунктом 15 розділу ХХХIV Порядку №260, до якого включений і позивач.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами те, що він вибув з військової частини на підставі рішення (з дозволу) командування, яке б надавало позивачу право залишити розташування військової частини.
У свою чергу, відповідно до абзаців першого-другого п.15 розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що позивач в періоди з 24.07.2025 року по 27.08.2025 року та з 28.08.2025 року по 29.08.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, діагнози яких не пов`язані із захистом Батьківщини, та у статусі особи, яка самостійно залишила військову частину, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог за спірний період.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач у спірні періоди правомірно не виплатив позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутністю підстав для його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №500/6020/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич