Справа № 337/1325/26
Номер провадження 2/337/1310/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., за участю представника позивача Скаско В.О. (в режимі відеоконференції), представника відповідача Тальчук П.І. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:

03 березня 2026 року ТОВ «Коллект Центр» в особі директора Марії Ткаченко звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства суму заборгованості за Договором №2854207 від 13.01.2021 року у розмірі 28518,81 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. 
Позов мотивує тим, що 13 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір №2854207, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. 26 січня 2022 року було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2854207. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2854207. Через порушення позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ним утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки остання продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. 
Ухвалою судді від 13 березня 2026 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
25 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тальчук П.І. за допомогою системи «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Вказала, що у справі відсутні докази використання чи накладення електронного підпису при укладенні кредитного договору №2854207 від 13.01.2021 року в електронній формі, не доведено, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві та на який нібито був відправлений одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, дійсно належить відповідачу. Також не доведено самого факту направлення ідентифікатора відповідачеві. Правила (умови) кредитування, наявні у справі, вважала такими, що непогодженні з відповідачем. Вважала недоведеним перерахування грошових коштів за кредитним договором, а отже і наявність заборгованості, а розрахунок заборгованості вважала таким, що не підтверджений матеріалами первинної бухгалтерської документації. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Окрім того звертає увагу, що відповідачем було частково сплачено, а кредитором зараховано на погашення заборгованості: 7375,84 грн. - в рахунок погашення тіла кредиту; 10688,55 грн. - в рахунок погашення процентів. Просить взяти до уваги ці кошти під час остаточного розрахунку загальної заборгованості за оспорюваним кредитним договором. Щодо відступлення прав вимоги, відповідач вважає недоведеним факту переходу прав від первісного кредитора до позивача, оскільки у тексті договору факторингу не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора та не надано доказів, що підтверджують факт оплати за договором про відступлення права вимоги, а надані Реєстри боржників не є належними доказами наявності заборгованості, бо не містять інформацію про реальне виконання чи невиконання договору. Отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. 
07 квітня 2026 року представник ТОВ «Коллект Центр» - директор Ткаченко М.М. подала відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строку на його подання. У відзиві наполягала на законності позовних вимог і необхідності задоволення позову в повному обсязі. 
Ухвалою судді від 07 квітня 2026 року клопотання представника позивача задоволено. Поновлено стороні позивача пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив.
07 квітня 2026 року представником позивача ТОВ «Коллект Центр» Марією Ткаченко через систему «Електронний суд» подано клопотання про витребування доказів з АТ «Універсал Банк».
Ухвалою суду від 14 квітня 2026 року поновлено строк на подання заяви про витребування доказів. Клопотання представника позивача задоволено. Витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію, а саме: 
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки;
- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 15000,00 грн., які 13.01.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 13.01.2021 по 18.01.2021;
- інформацію, чи відкривалась ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ;
- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період із 13.01.2021 по 18.01.2021;
- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Витребувана інформація надана суду 23 квітня 2026 року.
13 квітня 2026 року представником відповідача - адвокатом Тальчук М.М. через систему «Електронний суд» подані додаткові пояснення, в яких сторона відповідача не погоджується з викладеними у відповіді на відзив обставинам, вважає, не доведеним факт укладення кредитного договору відповідача з первісним кредитором ТОВ «Мілоан», а також не доведеним факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Також заперечує щодо розміру нарахованих відсотків, що є непропорційно великою сумою компенсації, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права і підлягає зменшенню до розміру 50% від виданого відповідачу кредиту, що складає 7500,00 гривень. Просить врахувати суму часткової сплати заборгованості та стягнути всього заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4435,61 гривень 
13 квітня 2026 року представником відповідача - адвокатом Тальчук М.М. через систему «Електронний суд» подано заперечення на клопотання про витребування доказів, в яких у витребуванні доказів просить відмовити. 
В судовому засіданні представник позивача Скаско В.О. (в режимі відеоконференції) наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. 
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Тальчук П.І. (в режимі відеоконференції) заперечувала проти задоволення позову, і просила відмовити повністю в заявлених вимогах, оскільки позивачем не доведено факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Вважає, нараховані позивачем відсотки в розмірі більше 50% тіла кредиту незаконними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства. Також просить врахувати сплачену за період з 12.02.2021 по 12.07.2021 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7375,84 гривень та 10688,55 гривень заборгованість за відсотками.
Заслухавши пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що 13 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем  ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №2854207, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 15000,00 гривень (п.1.2), строком на 360 днів з 13.01.2021 року (п.1.3), з терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії та процентів 06.09.2021 року (п.1.4), зі сплатою процентів за користування кредитом: 18215,590 грн., які нараховуються за ставкою 180,00 відсотків річних (п.1.5.2.), зі стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 360,00% річних (п.1.6). 
Кредитний договір №2854207 від 13.01.2021 року був підписаний  ОСОБА_1 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «R59294» шляхом направлення 13.01.2021 на номер 380992004269, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Належність  ОСОБА_1 мобільного телефону з номером НОМЕР_3 також вбачається і з наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації (витребуваної за ухвалою суду), відповідно якої інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер) за платіжною карткою  ОСОБА_1 № НОМЕР_4 за період із 13.01.2021 по 18.01.202 був телефон НОМЕР_3 .
Отже своїм підписом відповідачка ОСОБА_1 прийняла пропозицію ТОВ «Мілоан» та підтвердила, що погодилася з усіма умовами кредитного договору, з усіма додатками та невід`ємними частинами до нього (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів), і зобов`язалась дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансового кредиту (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства.
Кредитні кошти були відправлені Відповідачу 13.01.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану Monobank, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс».
Вказана довідка хоча й не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак є належним письмовим доказом у контексті частини першої статті 76 ЦПК України, оскільки містить безпосередню інформацію про рух коштів та є створеним уповноваженою фінансовою установою.
Позивач надав належний доказ щодо проведення платежу, відповідач же, у свою чергу, не надав жодних доказів, які б свідчили про відсутність факту отримання нею кредитних коштів.
Оскільки первісний кредитор ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Наданою інформацією з Акціонерного товариства «Універсал Банк» підтверджено також, те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 , на яку 13.01.2021 Акціонерне товариство «Універсал Банк» зарахувало грошові кошти в розмірі 15000,00 грн.
Таким чином, позивач надав належні та допустимі докази виконання зобов`язання первісним кредитором щодо надання кредитних коштів.
Відповідно до відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №2854207 вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 здійснено оплати на рахунок первісного кредитора у розмірі 18 064,36 гривень, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 7375,84 гривень та оплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10688,55 гривень. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського (на час його дії) кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
З врахуванням встановленого суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між сторонами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем. При цьому слід зробити висновок, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаних кредитних договорів.
Заперечення сторони відповідача з приводу відсутності доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору слід відхилити з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду, кредитний договір підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджено наданим стороною позивача кредитним договором, довідкою про ідентифікацію, інформації про використання відповідачкою того самого номеру мобільного телефону у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони кредитного договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів у позику (кредит), що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.
26 січня 2022 року було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2854207. 
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2854207.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
За таких обставин суд вважає доведеним у справі перехід прав вимоги до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», який є належним позивачем для стягнення заборгованості за кредитним договором №2854207 від 13 січня 2021 року 
Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надала жодного доказу на спростування того, що вона не укладала кредитний договір, не отримувала та не вводила одноразовий ідентифікатор, не надавала ТОВ «Мілоан» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів. 
Відповідач частково погашав кредит, а саме в період з 12.02.2021 по 12.07.2021 сплатив на рахунок первісного кредитора 18 064,36 грн., що підтверджується наданою ТОВ «Мілоан» відомістю по щоденні нарахування та погашення.
Часткова сплата ОСОБА_1 свідчить про визнання нею боргу та підтверджує надання кредиту та її волевиявлення на укладення кредитного договору 13.01.2021 року, адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду У справи № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).
Жодних доказів на спростування наведеної обставини відповідачем не надано, крім того, у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях у справі стороною відповідача заявлено про часткове погашення заборгованості перед первісним кредитором ТОВ «Мілоан» тіла кредиту в розмірі 7375,84 гривень та оплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10688,55 гривень. 
Заявлений до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором №2854207 від 13.01.2021 року становить 28 518,81 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 7624,16 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 20 894,65 грн.
Проте, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків на дату відступлення права вимоги за договором №2854207 від 13.01.2021 року в розмірі 20894,65 гривень,
Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов договорів.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Нараховані та пред`явлені до стягнення відсотки за період кредитування за Договором про споживчий кредит №2854207 від 13.01.2021 становлять 20 894,65 гривень, що перевищує розмір заборгованості за основною сумою кредиту. 
Суд вважає, що дані умови договору є непропорційно високими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.
З огляду на вказане, суд вважає, що вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з відповідача відсотків у відповідності до умов Договору про споживчий кредит №2854207 від 13.01.2021 року підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 7624,16 гривень, що відповідає розміру неповернутого кредиту,та буде мати справедливий та співмірний характер.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2854207 від 13 січня 2021 року у сумі 15248,32 грн., з яких 7624,16 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 7624,16 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.
Щодо заявленої стороною відповідача суми про погашення процентів у розмірі 10688,55 гривень за період з 12.02.2021 по 12.07.2021 суд зауважує, що на стадії розгляду справи, стороною відповідача не було подано зустрічної позовної заяви щодо незгоди з діями позивача по розподілу вказаних коштів, а тому вони не відносяться до предмету судового розгляду, і не можуть бути враховані судом для зменшення розміру заборгованості. Крім того, вже наявне зменшення розміру відсотків у справі призводить до збалансованого захисту прав обох сторін.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2662,40 грн.
Відтак, з відповідача на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1437,70 гривень (2662,40 гривень ?54% ? 100).
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст. 137 ЦПК).
На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, заявка про надання юридичної допомоги №1594 від 01.01.2026, витяг з акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026, згідно якого вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які понесло ТОВ «Коллект центр» становить 13 000,00 гривень.
Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, що становить 54 % від заявлених позовних вимог, а тому витрати на правничу допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 7020,00 гривень. 
Клопотань про зменшення такого розміру судових витрат заявлено не було. 
Підстав для зменшення такого розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням поданих стороною позивача окрім позову, клопотань про витребування доказів, відповіді на відзив, а також участі в судовому засіданні (в режимі відеоконференції), а отже підтвердження реальності надання послуг, - суд не вбачає. 
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 617, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 137, 141, 178, 191, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926; 01133, м.Київ, вул. Мечнікова буд.3, оф.306):
- заборгованість за договором №2854204 від 13 січня 2021 року в розмірі 15 248,32 гривень (п`ятнадцять тисяч двісті сорок вісім гривень 32 коп.), що складається ззаборгованості за тілом кредиту- 7624,16 гривень, за відсотками - 7624,16 гривні;
- судовий збір у розмірі 1437,70 гривень (одна тисяча чотириста тридцять сім гривень 70 коп.);
- судові витрати на правову допомогу у розмірі 7020,00 гривень (сім тисяч двадцять гривень 00 коп.).
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун