Справа № 750/5146/26
Провадження № 2/750/2864/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
головуючого - судді - Григор`єва Р.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Коваленко В.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Допи В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання,

в с т а н о в и в:

05.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 жовтня 2007 року між нею та відповідачем, укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у даному шлюбі народився їх син - ОСОБА_3 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.12.2012 у справі № 2506/11152/2012 даний шлюб розірвано. Після розлучення ОСОБА_3 проживає спільно з нею. На даний час ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на 1 курсі навчально-наукового інституту електронних та інформаційних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка» і перебуває на повному її утриманні. Вказує, що ОСОБА_3 не в змозі самостійно утримувати себе, оскільки навчається на денній формі, що ускладнює влаштування на роботу. Також наголошує, що відповідач працездатний та працює неофіційно; має постійний дохід, оскільки отримує пенсію по інвалідності; не має на утриманні інших дітей, дружини, батьків. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самостійно не вирішили питання стосовно розміру аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання їх сина. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 не виконує обов`язку щодо утримання батьками повнолітніх дітей, які продовжують навчання, оскільки останній ухиляється добровільно сплачувати в достатньому розмірі аліменти.
Ухвалою суду від 13.05.2026 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
01.06.2026 представник відповідача Допа В.І. через Електронний суд подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що  ОСОБА_2 визнає позов частково та просить стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог представник відповідача зазначає, що  ОСОБА_2 є ветераном та інвалідом війни 2 групи, оскільки у нього наявні захворювання та травми, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при захисті Батьківщини. Наголошує, що у ОСОБА_2 відповідно до виписки з медкарти № 2010/103, виписного епікризу № 2144/201 Головного військово-медичного клінічного центру діагностовані наступні захворювання: важкі віддалені наслідки закритої військової черепно-мозкової травми та забою головного мозку з лінійним переломом правої скроневої кістки; травматичне пошкодження 5, 7, 8 пар черепно-мозкових нервів справа; посттравматичний арахноїдит з розсіяною мікровогнищевою симптоматикою; вегето-судинна нестійкість, посттравматична енцефалопатія 1 ступеня у вигляді астено-невротичного та вестибуло-атактичного синдромів; постравматична глухота правого вуха; хронічна люмбалгія в стадії нестійкої ремісії, ліпоматоз кінцівок, стеатоз печінки. У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_2 згідно з рекомендаціями лікарів та висновком МСЕК протипоказана важка фізична та психоемоційна праця, а також він потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування щонайменше 2 рази на рік, через що несе значні фінансові витрати на придбання лікарських засобів. Також, представник відповідача заперечує твердження позивача, що  ОСОБА_2 є працездатним та працює неофіційно оскільки це є припущенням та не підтверджено жодними доказами.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Зазначила, що  ОСОБА_2 не надає жодної матеріальної допомоги, хоча за законом зобов`язаний це робити і має можливість, оскільки є працездатним, працює неофіційно та отримує постійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності. Не має на утриманні інших дітей, дружини чи батьків, може дозволити собі відпочинок за кордоном, тобто фінансових труднощів не має.
Представник відповідача у судовому засідання позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частини усіх видів його доходу, обґрунтувала свої аргументи на підставі відомостей та обставин, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
27 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2457.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1060.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2012 року шлюб, укладений 27 жовтня 2007 року між сторонами, розірвано.
На час звернення до суду ОСОБА_3 досяг повноліття, однак не досяг двадцяти трьох років.
З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 18 серпня 2022 року № 9483 вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю. 
Відповідно до довідки Національного університету «Чернігівська політехніка» від 07 квітня 2026 року № 900-23/1364 ОСОБА_3 з 01 вересня 2025 року навчається за денною формою здобуття освіти на 1 курсі навчально-наукового інституту електронних та інформаційних технологій за рахунок коштів державного бюджету.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).
Вiдповiдно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів у відповідності до положень статті 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі
№ 756/9882/19, провадження № 61-2065св23, зазначено, що стягнення з батьків аліментів на повнолітніх дочку чи сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку чи сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою чи сином віку понад 18 років, але менше 23 років; продовження навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі
№ 644/3610/16-ц, провадження № 61-12782св18, зазначено, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають враховуватися, зокрема, витрати, пов`язані з навчанням, підручниками, проїздом до навчального закладу та проживанням за місцем його знаходження.
Отже, для вирішення цієї справи суд повинен встановити не лише факт навчання повнолітнього сина сторін, а й наявність у нього потреби в матеріальній допомозі та можливість відповідача таку допомогу надавати.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже на день звернення до суду досяг повноліття, однак не досяг двадцяти трьох років. Продовжує навчання за денною формою здобуття освіти у Національному університеті «Чернігівська політехніка» за рахунок коштів державного бюджету. 
Суд приймає до уваги те, що денна бюджетна форма навчання об`єктивно обмежує можливість повнолітнього студента отримувати постійний самостійний дохід, достатній для забезпечення власних повсякденних потреб та не свідчить про відсутність у нього потреби в матеріальній допомозі. Навчання ОСОБА_3 за рахунок коштів державного бюджету означає, що на батьків не покладається обов`язок оплачувати освітні послуги. Однак таке навчання повнолітньої особи, пов`язане не лише з оплатою освітніх послуг, а й із необхідністю забезпечення харчування, одягу, проїзду, навчальних матеріалів, засобів зв`язку, медичних потреб, побутових витрат та інших витрат, необхідних для нормального проходження навчального процесу.
Крім того, позивач фактично забезпечує проживання сина та значну частину повсякденних побутових потреб. Така обставина не звільняє відповідача від участі в утриманні повнолітнього сина, оскільки обов`язок щодо матеріальної підтримки дитини, яка продовжує навчання, покладається на обох батьків відповідно до їхніх можливостей.
Разом із тим суд враховує, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач працює неофіційно або отримує інші регулярні доходи, крім пенсійного забезпечення. Відповідні твердження позивача не можуть бути покладені в основу рішення суду як доведені, оскільки відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також суд відхиляє, як самостійну підставу для визначення аліментів у розмірі 1/4 доходу, посилання позивача на можливість відповідача здійснювати закордонний відпочинок, оскільки належних доказів, які б підтверджували такі обставини та їх істотне значення для визначення розміру аліментів, суду не надано.
Водночас, як вбачається з відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача в суді, відповідач не заперечує факту отримання ним постійного доходу у вигляді пенсійного забезпечення та частково визнає позов, погоджуючись на сплату аліментів у розмірі 1/8 частини усіх видів свого заробітку (доходу). Таке часткове визнання позову свідчить про те, що відповідач визнає сам факт існування в нього обов`язку брати участь в утриманні повнолітнього сина та наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу хоча б у певному розмірі.
Отже, часткове визнання позову відповідачем не означає, що суд зобов`язаний визначити аліменти саме в розмірі 1/8 частини доходу. Розмір аліментів визначається судом з урахуванням усіх установлених обставин справи, балансу інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріального становища матері та реальних можливостей відповідача.
Оцінюючи доводи відповідача про стан здоров`я, суд виходить із того, що надані медичні документи (довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ
№ 471347, пенсійне посвідчення, посвідчення інваліда війни, виписка із медичної карти лабораторного (стаціонарного) хворого № 2010\103, виписний епікриз № 2144\201 тощо), підтверджують наявність у відповідача істотних захворювань та встановлення йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювань і травм, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, за наявності яких йому протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження.
Суд враховує зазначені обставини як такі, що безпосередньо впливають на матеріальне становище відповідача, його працездатність, можливість отримувати додаткові доходи та потребу у витратах на лікування.
Разом із тим інвалідність ІІ групи сама по собі не звільняє відповідача від виконання батьківського обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Закон пов`язує виникнення такого обов`язку з наявністю в нього можливості надавати матеріальну допомогу. У цій справі така можливість підтверджується, зокрема, отриманням відповідачем постійного доходу та його частковим визнанням позову.
При цьому відповідачем не надано суду належних доказів такого розміру постійних щомісячних витрат на лікування, який би свідчив про неможливість сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж запропонована ним 1/8 частина доходу. Медичні документи підтверджують стан здоров`я та потребу в лікуванні, однак не містять достатніх даних про конкретний обсяг щомісячних фінансових витрат, які б об`єктивно виключали можливість сплати аліментів у розмірі 1/6 частини доходу.
Суд також враховує, що матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, дружини чи інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати за законом.
З урахуванням наведеного суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів - 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу) відповідача - є завищеним.
Такий розмір не повною мірою враховує встановлену відповідачу інвалідність ІІ групи, наявність у нього хронічних захворювань, потребу в періодичному лікуванні, обмеження щодо виконання важкої фізичної та психоемоційної праці, а також відсутність належних доказів отримання ним інших доходів, крім пенсійного забезпечення.
Водночас запропонований відповідачем розмір аліментів - 1/8 частина усіх видів його заробітку (доходу) - суд вважає недостатнім.
Такий розмір не забезпечить належної участі батька у матеріальному утриманні повнолітнього сина, який навчається за денною формою здобуття освіти, не має стабільного самостійного доходу та потребує допомоги на забезпечення повсякденних життєвих і навчальних потреб.
На переконання суду стягнення аліментів лише у розмірі 1/8 частини доходу відповідача за встановлених у справі обставин фактично поклало б основний тягар утримання повнолітнього сина на матір, з якою він проживає, що не відповідало б принципу рівності обов`язків батьків та необхідності участі обох батьків у матеріальному забезпеченні дитини. Разом з тим, стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача є справедливим, розумним і пропорційним способом захисту права повнолітнього сина на матеріальну допомогу від батька на період навчання.
Відповідно до статті 191 СК України, яка застосовується до цих правовідносин з урахуванням статті 201 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки позов подано до суду 05 травня 2026 року, аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати і до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як особа, яка звернулася з позовом про стягнення аліментів, а відповідач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, підстав для стягнення судового збору з позивача або відповідача немає.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, судові витрати у справі підлягають компенсації за рахунок держави.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 206, 259, 263–265, 268, 273, 274, 354, 430 ЦПК України, статтями 182, 191, 199–201 СК України, статтею 5 Закону України «Про судовий збір», суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої сина на період його навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи з 05 травня 2026 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
У решті позовних вимог - відмовити.
Рішення допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Дата складення повного судового рішення 15.06.2026.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 

Суддя         Р.Г. Григор`єв