СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року Справа № 480/8929/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8929/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 01.01.2004 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор» до страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 01.01.2004 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор» до страхового стажу, та призначити пенсію з 16.10.2025 року з урахуванням оновленого страхового стажу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 16.10.2025 з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). 23.10.2025 позивач отримав рішення про відмову у призначенні пенсії за № 183450034490. Свою відмову відповідач аргументував тим, що у ОСОБА_1 відсутній визначений п.4 ч.1 ст.115 Законом №1058 страховий стаж, який повинен складати 25 років. Крім того, відповідачем в рішенні зазначено, що за наданими Позивачем документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.12.1993 по 31.12.2003 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», оскільки в трудовій книжні НОМЕР_1 від 26.06.1989 відсутня назва організації, що вносила записи про роботу; з 01.01.2004 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор», оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України. Позивач вважає таку відмову відповідача, оформлену рішенням № 183450034490 від 23.10.2025 року протиправною та такою, що порушує його конституційне право на соціальний захист, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача. Крім того даною ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі заяву про призначення пенсії та розписку-повідомлення.
На виконання вимог суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було надано суду через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж позивача складає 20 років 19 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2025 № 183450034490 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю стажу 25 років, необхідного для призначення дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України.
Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Головного управління зарахувати до загального стажу період роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003, зазначає наступне. Відповідно до 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 (надалі по тексту Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Враховуючи вищевикладене, трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог вказаної Інструкції, як наслідок у Головного управління були відсутні підстави для врахування до страхового стажу періоду роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.06.1989, оскільки відсутня назва організації, що вносила записи про роботу.
Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Головного управління зарахувати до загального стажу період роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, з 03.01.2006 по 30.06.2006, з 01.05.2020 по 30.06.2021, зазначає наступне. Ст. 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, формуються на підставі звітів, поданих страхувальником, та згідно інформації про сплату страхових внесків. З урахуванням наведеного, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу на позивача за період роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, з 03.01.2006 по 30.06.2006, з 01.05.2020 по 30.06.2021 відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду, підстав для врахування зазначених періодів немає.
Також представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області через систему "Електронний суд" було надано суду витребувані докази (а.с. 39-77).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працював, зокрема, з 01.12.1993 по 30.12.2004 у ТОВ "Щит" на посаді інструктора по роботі з неповнолітніми (а.с. 7-9).
Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 , позивач працював, зокрема, з 03.01.2006 по 30.06.2006 у ТОВ "Дуан" на посаді заступника директора, з 10.03.2017 по 30.07.2021 на посадах заступника директора з логістики, директора з транспорту, начальника служби (транспорту) в ПП "Согор" (а.с. 10-13).
16.10.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 67).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 23.10.2025 року № 183450034490 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років (а.с. 14). При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника - 58 років, страховий стаж заявника становить 20 років 19 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.06.1989, оскільки у трудовій книжці відсутня назва організації, що вносила записи про роботу, необхідно надати уточнюючу довідку;
- період роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004 з 03.01.2006 по 30.06.2006 з 01.05.2020 по 30.06.2021, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.
При цьому статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Стосовно незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 інструктором по роботі з неповнолітніми у ТОВ «Щит» через відсутність у трудовій книжці назви організації, що вносила записи, суд зазначає наступне.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач працював, зокрема, з 01.12.1993 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми у ТОВ «Щит» (а.с. 7-9).
В свою чергу зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2025 № 183450034490 судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 у з`язку з відсутністю у трудовій книжці назви організації, що вносила записи.
Не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 також підтверджується розрахунком стажу (форма РС-право) (а.с. 15).
На момент внесення у трудову книжку позивача спірного запису була чинна Інструкція Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі по тексту - Інструкція № 162).
Згідно до пунктів 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За приписами п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.
Пунктом 2.5 Інструкції № 162 встановлено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємтва, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Аналогічні норми міститься також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі по тексту - Інструкція 58), зокрема в пункті 2.4 Інструкції 58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).
Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Водночас суд зазначає, що вказаний запис виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періоду з 01.12.1993 по 31.12.2003 року містять неправдиві або недостовірні відомості.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.
А відтак, суд зазначає, що зазначені відповідачем недоліки, як відсутність в розділі «Відомості про роботу» в заголовку назви організації, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 01.12.1993 по 31.12.2003 до стажу роботи, що враховується для призначенні пенсії.
З урахуванням вище викладеного, суд зазначає, що трудова книжка позивача є належним та достатнім доказом для підтвердження роботи позивача у період роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003, а відтак відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача зазначений спірний період, з підстав, зазначених в рішенні від 23.10.2025.
Стосовно незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, з 03.01.2006 по 30.06.2006 та з 01.05.2020 по 30.06.2021 у зв`язку з відсутністю інформації про сплачені страхові внески, суд зазначає наступне.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач працював, зокрема, з 01.12.1993 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми у ТОВ «Щит» (а.с. 7-9).
З копії трудової книжки НОМЕР_2 судом встановлено, що позивач працював, зокрема, з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор» (а.с. 10-13).
В свою чергу зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2025 № 183450034490 судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди його роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, з 03.01.2006 по 30.06.2006 та з 01.05.2020 по 30.06.2021 у зв`язку з відсутністю інформації про сплачені страхові внески.
Не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, з 03.01.2006 по 30.06.2006 та з 01.05.2020 по 30.06.2021 також підтверджується розрахунком стажу (форма РС-право) (а.с. 15).
Суд зазначає, що згідно із статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Разом з тим відповідно до статті 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 вересня 2019 року по справі №489/2283/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11 жовтня 2023 року по справі №340/1454/21
Таким чином, суд зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні/перерахунку пенсії позивача періодів її роботи, а також неврахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отримуваної позивачем в період, за який підприємством не сплачено страхові внески.
Враховуючи викладене та оскільки обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на підприємство (роботодавця), суд доходить висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор» .
А відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.12.1993 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан» та з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор».
У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.1993 по 31.12.2003 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 01.01.2004 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми ТОВ «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора ТОВ «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту ПП «Согор» до страхового стажу
З цього приводу суд зазначає, що відмова у зарахуванні вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2025 року № 183450034490. 
Відтак, в даному випадку належним способом захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2025 року № 183450034490 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії та зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію з 16.10.2025 року з урахуванням оновленого страхового стажу, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії є наявність визначеного законом загального стажу.
Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії саме Головного управління Пенсійного фонду України в одеській області, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 16.10.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію з 16.10.2025 року з урахуванням оновленого страхового стажу, задоволенню не підлягають.
Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України "Про судовий збір", підстави для його відшкодування за рахунок відповідача відсутні. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 23.10.2025 № 183450034490 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Приморський район, 65012, ідентифікаційний код 20987385) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1993 по 30.12.2004 інструктором по роботі з неповнолітніми Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит», з 03.01.2006 по 30.06.2006 заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Дуан», з 01.05.2020 по 30.06.2021 начальником служби транспорту Приватного підприємства «Согор».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Приморський район, 65012, ідентифікаційний код 20987385) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) від 16.10.2025 про призначення дострокової пенсії з урахуванням висновків суду. 
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек