ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

13.05.2026  Справа №905/36/26 

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, прим. 302, офіс 2; код ЄДРПОУ 35715626)

до відповідача: держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля, 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru)

про відшкодування збитків у розмірі 132 208,57 доларів США, що еквівалентно 5 529 107,83 грн., -

Представники сторін:

від позивача: Степанова О.В. (на підставі ордеру серія АН №1902942 від 02.02.2026)
від відповідача: не з`явився 

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування збитків у розмірі 132 208,57 доларів США, що еквівалентно 5 529 107,83 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та воєнних дій на території Донецької області було пошкоджено та знищено майно позивача у зв`язку з чим позивач зазнав збитків на загальну суму 132 208,57 доларів США.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.01.2026 відкрито провадження у справі № 905/36/26. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
18.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії конверта з поштовим вкладенням з відміткою про «відмову від отримання» з боку відповідача. 
Ухвалою господарського суду від 13.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 28.04.2026 та відкладено підготовче засідання на 16.04.2026.
06.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.
Ухвалою суду від 16.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2026.
28.04.2026 представником позивача надано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення ухвали суду від 16.04.2026 на адресу відповідача у вигляді фіскального чеку, копії конверту з поштовим вкладенням та копії перекладу на російську мову ухвали суду.
13.05.2026 представник позивача з"явився в судове засідання та підримав свої позовні вимоги.
Представник відповідача до жодного судового засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення на сайті Судової влади відповідних оголошень про розгляд справи.
Суд зазначає, що станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст. ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.
Щодо підсудності
Частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачає, що пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Предметом позову даної справи є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України. Місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна.
Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні, у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постановах від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, від 18.05.2022 у справі №760/17232/20, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі №635/6172/17.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Такі висновки наведено в постановах Верховного Суду від 08 та 22 червня 2022 року у справах №490/9551/19 та №311/498/20.
Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 року у справі №428/11673/19 та у справі №760/17232/20-ц, зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
З огляду на те, що внаслідок повномасштабної збройної агресії порушено суверенітет України, отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у справі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача. Дана правова позиція суду відображена у постановах Верховного Суду у справах №796/165/18 від 25.01.2019, №308/9708/19 від 14.04.2022 та № 760/17232/20-ц від 18.05.2022.
Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи
Відповідно з ч. 1 ст. 367 ГПК України у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території Російської Федерації регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992. Згідно вищезазначеної Угоди Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.
Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
За зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно з листом Міністерства юстиції України Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану АТ Укрпошта з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ГПК України судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Таким чином з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи необхідно вручити відповідачу копію позовної заяви та процесуальні документи по даній справі у перекладі на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності через Міністерство юстиції України.
Проте у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.
Відтак діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинено відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.
Отже подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин через повномасштабну агресію Російської Федерації проти України.
З огляду на вищенаведене, на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення.
Разом з цим, судом на офіційній сторінці Господарського суду Донецької області веб-порталу Судова влада України розміщувались відповідні оголошення щодо розгляду справи №905/36/26 для відповідача.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
На виконання приписів чинних нормативно-правових актів всі процесуальні документи по справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Також позивач направив відповідачу копію позовної заяви з додатками, здійснивши переклад на російську мову з нотаріальним засвіченням вірності перекладу до Посольства Російської Федерації у Республіці Польща (Польща, м.Варшава, вул.Бельведерська,49), що підтверджується фіскальним чеком доданим до матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовився прийняти зазначене поштове відправлення, про що міститься відповідна відмітка на конверті (а.с.238).
Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялись ухвали суду в перекладі на російську мову про що містяться в матеріалах справи відповідні докази.
Отже, судом та позивачем було вжито всі допустимі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи №905/36/26.
Обставини справи
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ", є юридичною особою, резидентом України, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань - 35715626, дата державної реєстрації в єдиному державному реєстрі - 21.05.2008.
Місцезнаходженням вказаної юридичної особи наразі є 03151, м. Київ. вул. Ушинського, б.40, прим.302, офіс 2.
Види діяльності: 35.11 виробництво електроенергії, 35.12. передача електроенергії, 35.13. розподілення електроенергії, 35.14. торгівля електроенергією.
Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, до 25.06.2024 товариство було зареєстровано та проводило свою господарську діяльність на території Донецької області у м. Бахмут (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Зелена, б.41) та провадило діяльність по виробництву електроенергії шляхом використання альтернативних джерел у вигляді дахових сонячних станцій на території Бахмутської міської територіальної громади. Дахова сонячна електростанція (потужність 70 кВт), яка була у складі власних виробничих потужностей підприємства Позивача, була розташована за адресою Донецька обл., м. Бахмут, вул. Зелена, 41 на даху котельні №1 та цеху ремонту (АРЦ) загальною площею 320 кв.м. та складалась з сонячних панелей 226 шт. та інверторів у кількості 3 шт.

Позивач посилається на те, що з метою здійснення господарської діяльності по виробництву електроенергії шляхом використання альтернативних джерел у вигляді дахових сонячних станцій, було здійснено наступні заходи:

- Отримано ліцензію. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно Постанови від 23.06.2021 р. №1016, було затверджено видачу ліцензій на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії ТОВ «ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ». 
- Орендовано площу для будівництва сонячної станції. Позивачем 01.07.2021 з Управлінням муніципального розвитку Бахмутської міської ради було укладено договір оренди нерухомого майна комунальної власності №93/21, яке розташоване за адресою Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена б.41 у вигляді покрівлі котельні №1 та цеху ремонту АРЦ загальною площею 320 кв.м. зі строком оренди до 01.06.2026 року.
- Придбано обладнання. За договором купівлі-продажу товару №231219 (№2019) від 23.12.2019 р. позивачем згідно до видаткової накладної №71 від 27.12.2019 р. було придбано складені в модуль сонячні елементи на основі монокристалічного кремнію "СНМ60М-НС" потужністю 340 Вт у кількості 226 шт.; відповідно до видаткової накладної №8 від 24.03.2020 р. придбано інвертор мережевий Fronius (20/0-3-M Symo) 2 шт. та інвертор мережевий Fronius (25.03-S Eсо) - 1 шт.

Здійснено будівництво дахової сонячної станції. Генеральним підрядником ТОВ «Бахмут-Енергія» виконано будівельні роботи сонячної електростанції у строк з 28.06.2019 р. по 23.12.2020 р за Договором №5 від 16.03 2020 та Договором №135 від 24.06 2019 р, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт. 12.01.2021 р було складено та підписано Акт готовності об`єкта до експлуатації. Сертифікатом серії ДЦ №122210120179 від 21.01.2021 було засвідчено відповідність закінченого будівництва та готовності введення в експлуатацію дахової сонячної електростанції потужністю 70 кВт, розташованої за адресою вул Зелена 41, м. Бахмут.
- Встановлення тарифу на електричну енергію. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно Постанови від 07.07.2021 №1094 позивачу було установлено «зелений» тариф на електричну енергію вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії до 01.01.2030р.
- Генерація. 11.10.2021 між позивачем та ДП «Гарантований покупець» був укладений Договір №2353/01/21 за яким позивач зобов`язався продавати а гарантований покупець зобов`язався купувати всю відпущену електричну енергію вироблену позивачем. Обсяг річної генерації позивача склав у 2021 - 24,11 кВт.год, 2022 - 252,16 кВт.год., зелений тариф - 0,14 євро/кВт.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. 
Позивач зазначає, що 25.04.2022 наказом по підприємству позивача №1-ос призупинено господарську діяльність позивача із виробництва електричної енергії у зв`язку з військовими діями РФ. Проведено релокацію адміністрування підприємства позивача в м.Дніпро, проте офісні приміщення, складські приміщення разом з товаро-матеріальними цінностями та виробничі потужності залишились на території зони активних бойових дій в місті Бахмут Донецької області. Евакуація та переміщення товарно-матеріальних цінностей та виробничих потужностей з території на підконтрольну Україні територію була не можлива. У зв`язку з активними бойовими діями та окупацією м. Бахмут виробничі потужності підприємства, а саме дахова сонячна електростанція, розташована за адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41 була зруйнована повністю. 
У зв`язку з вищенаведеними обставинами Головним Управлінням СБУ в Донецькій та Луганській областях відкрито кримінальне провадження №22023050000000828 від 02.03.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України. 
Позивач зазначає, що наведені вище обставини призвели до спричинення Російською Федерацією збитків підприємству позивача у вигляді збитків від втрати майна.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» з 13.12.2023p Бахмутська міська територіальна громада віднесена до переліку тимчасово окупованих територіальних громад.
Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт ІН» для визначення розміру майнової шкоди, завданої позивачу в наслідок знищення та пошкодження майна розташованого у м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41 у зв`язку із збройною агресією РФ. 
На підтвердження реального розміру збитків суб`єктом оціночної діяльності складено Звіт про оцінку. Об`єктом оцінки є розмір реальних збитків (майнова шкода), завданих ТОВ «Енерго-Індастрі», внаслідок втрати та/або знищення належного товариству майна. Дата складання звіту 31.07.2025. Вказаний звіт складений ТОВ «Експерт ІН» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1/22 від 10.01.2022, кваліфікаційне свідоцтво МФ №7538 від 24.04.10, оцінювач - Новічевський Р.А.). 
Так, відповідно до наведеного висновку розмір збитків завданих позивачу, внаслідок збройної агресії Російської Федерації становить 132 208,57 доларів США, що на дату оцінки еквівалентно 5 529 107,83грн.

Позивач зазначає, що внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією РФ йому завдано матеріальної шкоди на загальну суму132 208,57 доларів США, що на дату оцінки еквівалентно 5 529 107,83грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.
Одночасно, відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно з відповідними положеннями міжнародних договорів, як частиною системи національного законодавства України.
В розглядуваній справі спір виник між юридичною особою приватного права - позивачем, та іноземною державою-агресором як особливим суб`єктом цивільного права, статус якого може бути прирівняно до юридичної особи публічного права. При цьому, в розрізі предмета спору, у даній справі спір виник щодо відшкодування шкоди, завданої господарюючому суб`єкту - позивачу.
З огляду на наведені критерії розмежування юрисдикційної підвідомчості, суб`єктний склад спору та його предмет, спір у даній справі містить ознаки господарського спору. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №405/4179/18 (провадження № 14-44 цс 19), де зроблено висновок про те, що спір юридичної особи з органами державної влади про відшкодування шкоди, завданої їхньою бездіяльністю, належить до юрисдикції господарського суду.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, суд визнає, що предметом позову є матеріально-правова вимога ТОВ «Енерго-Індастрі» про відшкодування збитків, спричинених внаслідок збройної військової агресії Російської Федерації проти України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За умовами ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підтвердження права власності на спірне майно та виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва дахової сонячної електростанції, а також наявність дозвільної документації на будівництво та заняття відповідною господарською діяльністю позивачем до матеріалів справи додані первинні бухгалтерські документи, договори, сертифікати, ліцензія (а.с.62-196 Т.1), а саме Акт №б/н від 09.07.2020 р., акт виконаних робіт (надання послуг) №150452999 від 07.07 2020 р, акт виконаних робіт (надання послуг) №150531428 від 07. 12. 2020 р, акт виконаних робіт (надання послуг) №150534207 від 07.12.2020 р, акт виконаних робіт (надання послуг) №150534387 від 07.12.2020 р., акт здачі-приймання виконаних послуг вересень 2018 р.(ПП "Техенерго"), рахунок-фактура №15 від 19.07.2018 р.; рахунок-фактура №18 від 25.10 2018 р., акт надання послуг №09/01/03 від 30.12.2019 р., акт приймання виконаних будівельних робіт березень 2020 р., Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2020 р, акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 р., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2019 р, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 р., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2020 р, акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2020 р., акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 р., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2019 р, акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019 р., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2019 р, акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2020 р., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2020, Акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 р., Довідка про вартість?виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2020 р.виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2019 р, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 18.10.2018 р.за Договором №05-0097-18 від 04.09.2018 р, Рахунок-фактура №05-0097-18 від 04.09.2018 р., Виписка ПАТ УКРСОЦБАНК за 05.09.2018 р., Акт прийому-передачі робіт від 02.05.2018 р., Видаткова накладна №7 від 06.02.2020 р., платіжне доручення №16 від 04.02.2020 р., рахунок на оплату №4 від 22.01.2020р., видаткова накладна №8 від 24.03.2020 р., Рахунок на оплату №7 від 19.03.2020 р., Видаткова накладна №71 від 27.12.2019р., Договір купівлі-продажу товару №231219 (№2019) від 23.12.2019 р., Накладна №87 від 30.06.2020 р., Договір підряду №5 від 16.03.2020 р., виписка ПАТ УКРСОЦБАНК за 23.07.2018 р., виписка ПАТ УКРСОЦБАНК за 26.10.2018 р., Зведена виписка АТ Альфа-Банк за 04.02.2020 р., Акт готовності об`єкта до експлуатації від 12.01.2021 р., Договір №2353/01/21 від 11.10.2021 р., Додаткова угода №2933/07/23 від 09.08.2023 р. до договору №2353/01/21 від 11.10.2021 р., Договір №93/21 оренди нерухомого майна комунальної власності Бахмутської міської територіальної громади, розташованого за адресою: м. Бахмут, вул. Зелена, 41 (320,00 кв.м.), Дозвіл на виконання будівельних робіт від 27.06.2019 р. № ДЦ112191781316, Сертифікат серія ДЦ №122210120179 від 21.01.2021 р., Інвентарний опис основних засобів за період: на 01.10.201 - 31.05.2024, Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.09.2024 р., Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.06.2024 р., Постанова №1016 від 23.06.2021 р., Наказ №1 ос від 25.04.2022 р., Рішення №16/09/24 учасника ТОВ "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" від 16.09.2024 р., Рішення №19/06/2024 учасника ТОВ "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" від 19.06.2024 р., Статут ТОВ "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" ідентифікаційний код 35715626, зареєстровано в реєстрі за №1237.
Зазначені документи були дослідженні та прийняті судом як належні докази.
Отже матеріалами справі підтверджено, що майно позивача, яке належить йому на праві власності, станом на 24.02.2022 знаходилось за адресою Донецька обл., м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41. 
Як встановлено, Бахмутська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією Російською Федерацією з 13.12.2023p та до теперішнього часу. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.
Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.
Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
В підтвердження реального розміру збитків позивачем надано Звіт про оцінку реальних збитків, завданих ТОВ «Енерго-Індастрі», внаслідок втрати та/або знищення майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, який проведено суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт ІН». Відповідним висновком визначено розмір збитків завданих позивачу, внаслідок збройної агресії Російської Федерації в сумі 132 208,57 доларів США, що на дату оцінки еквівалентно 5 529 107,83 грн.
Відповідно до підпунктів 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №326 Міністерством економіки України та Фондом державного майна України спільним наказом від 18.10.2022 №3904/1223, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2022 р. за №1522/38858, затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі Методика).
Як вбачається з матеріалів справи розрахунок збитків суб`єктом оціночної діяльності був зроблений у відповідності до діючого законодавства та «Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації» та «Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності». Експертом при підготовці Звіту про оцінку були дослідженні всі документи, які необхідні для визначення розміру шкоди.
Заперечення відповідача проти результатів оцінки збитків в матеріалах справи відсутні.
Оцінивши наданий позивачем Звіт про визначення обсягу збитків від 31.07.2025 (а.с. 37-57 Т.1), суд вважає його належним та достовірним доказом на підтвердження дійсного розміру збитків, завданих майну позивача збройною агресією Російської Федерації в розмірі 132 208,57 доларів США.
Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Частинами 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
У п.4 ч.1 ст.2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Відповідно до ст.3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14.12.1974 як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.
Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, відповідно до пункту 2 якого Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Частиною 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Як підтверджено матеріалами справи, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, майно позивача було знищено, а місце його розташування - окуповано.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Відповідно до частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15-ц.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Як встановлено матеріалами справи, з метою здійснення своєї господарської діяльності позивачем було укладено договір оренди площі для будівництва дахових сонячних станцій за адресою Донецької області, м.Бахмут, вул.Зелена, б.41. На вказаному об`єкті оренди знаходилось майно позивача на загальну суму 132 208,57 доларів США, що підтверджується Звітом про оцінку.
За результатами дослідження зазначених вище доказів, наявних у матеріалах справи, загальновідомих фактів, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача - військової збройної агресії РФ, яка почалась з 24.02.2022 майно позивача було пошкоджено та знищено.
На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір збитків підтверджено належними доказами.
Враховуючи викладене, на переконання суду, позивачем у даній справі доведено повний склад правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди (збитків).
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що на національному рівні гарантуються ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
З урахуванням наведеного ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків у даному випадку є законною, обґрунтованою та документально доведеною; крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування. Судом встановлено, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію м.Бахмут Донецької області позивач фактично втратив можливість володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 66 349,30грн за платіжною інструкцією №7 від 15.01.2026р.
06.04.2026 позивачем до суду надано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.
За приписами п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З огляду на подання позивачем клопотання про повернення судового збору, суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго-Індастрі» судовий збір у розмірі 66 349,30 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №7 від 15.01.2026р.
Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 3 328грн.
Згідно ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у сумі 66 349,30 грн.
Щодо судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.4 ст.127 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У відповідності із договором №VR250716-001 на проведення оцінки майна (збитків) від 16.07.2025, укладеного ТОВ «Енерго-Індастрі» з ТОВ Експерт ІН (суб`єкт оціночної діяльності) вартість послуг з оцінки розміру завданих збитків склала 36 000 грн.
Оплата позивачем експертного дослідження за вищезазначеним договором підтверджується платіжними інструкціями № 76 від 16.07.2025 на суму 18000грн, №82 від 01.09.2025 на суму 18 000грн.
Вищевказані документи є належними доказами, що в повному обсязі підтверджують понесені позивачем витрати. Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо покладення на відповідачів судових витрат на проведення незалежної оцінки по визначенню шкоди та обсягу збитків у розмірі 36 000 грн. є обґрунтованими та доведеними.
А тому, як наслідок, витрати позивача на проведення оцінки розміру реальних збитків в сумі 36000 грн. покладаються на відповідача у справі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" до відповідача Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення майнової шкоди у розмірі 132 208,57 доларів США, що еквівалентно 5 529 107,83грн - задовольнити.
Стягнути з Російської федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля, 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, прим. 302, офіс 2; код ЄДРПОУ 35715626) майнову шкоду у розмірі 132 208,57 доларів США, що еквівалентно 5 529 107,83 грн. 
Стягнути з Російської федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля, 1, електронна пошта: info@minjust.gov.ru) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, прим. 302, офіс 2; код ЄДРПОУ 35715626) судові витрати з оплати вартості експертизи у сумі 36 000грн.
Стягнути з Російської федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (адреса: 119049, Російська федерація, м.Москва, вул. Житня, будинок 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 66 349,30 грн.
Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ІНДАСТРІ" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, прим. 302, офіс 2; код ЄДРПОУ 35715626) судовий збір у розмірі 66 349,30 грн., сплачений згідно платіжної інструкції №7 від 15.01.2026р.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.
У судовому засіданні 13.05.2026 проголошено та підписано скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2026

Суддя Ю.С. Зельман