Справа № 129/2332/25 
Провадження № 33/801/525/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,
розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 365081, який складено 18 червня 2025 року о 00 год 31 хв, водій ОСОБА_1 17 червня 2025 року о 23 год 51 хв в с. Карбівка Гайсинського району Вінницької області, по вул. Центральна, керувала автомобілем «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами проведеного у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного, сп`яніння із використанням приладу «Alcotest Drager 6810», результат становив 0.46‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу у її відсутності, чим фактично порушив її право на захист, гарантоване Конституцією України. 
ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції належним чином не встановлено обставини справи, не досліджено відеозапис з місця події, який всупереч вимог закону не є безперервним, а розгляд справи проведено формально. Також матеріали справи не містять обґрунтування причини зупинки транспортного засобу, працівниками поліції не задокументовано факту порушення нею правил дорожнього руху, що стали б підставою для такої зупинки. 
Крім того її огляд на стан сп`яніння є недійсним, оскільки проведений за допомогою несертифікованого технічного приладу марки «Drager Alcotest 6810», який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України. 
У судове засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Луценко О. І., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання не з`явилися повторно.
Перша неявка мала місце 27 травня 2026 року, коли не з`явившись у судове засідання, адвокат Луценко О. І. направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікування ОСОБА_1 і його зайнятістю в іншій справі в Гайсинському районному суд Вінницької області по справі № 129/603/25 в той же день і час. При цьому у клопотанні просив відкласти розгляд справи на іншу дату, про що повідомити їх, проте не зазначив вільні дні і години, на коли можна було би відкласти розгляд даної справи.
Клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 13:40 год 03 червня 2026 року, про що ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Луценка А. О. повідомлено належним чином: адвокату Луценку О. І. доставлено документ «судова повістка» до його електронного кабінету 28 травня 2026 року о 17:40; ОСОБА_1 надіслано: телефонограму від 27 травня 2026 року на її номер мобільного телефону; повідомлення щодо документа «судова повістка» у додаток у «Viber», яка доставлена їй 27 травня 2026 року об 11:27 год; судову повістку – засобами поштового зв`язку, яка не отримана адресатом по зазначеній поштою причині «відмова».
Не з`явившись повторно 03 червня 2026 року у судове засідання, адвокат Луценко О. І. надіслав клопотання, у якому просив відкласти, призначену на 03 червня 2026 року на 13:40 год справу на іншу дату (вільну дату не зазначив), про яку просив повідомити письмово або засобами зв`язку, які зазначив. Повідомив, що вони не мають можливості з`явитися у судове засідання, оскільки ОСОБА_1 перебуває на лікуванні, а адвокат зайнятий в іншій справі в Гайсинському районному суду Вінницької області по справі № 129/2897/25 в той же день і час. Доказів поважності своєї причини неявки адвокат не надав. У наданому до клопотання медичному висновку № 1111-ВХАР-НМ74-ТМС9 від 29 травня 2026 року – інформаційній довідці з електронної системи охорони здоров`я (медичний висновок про тимчасову непрацездатність) не вказані прізвище і будь-які дані пацієнта, у підтвердження належності довідки ОСОБА_1 ; у примітці зазначено: інформаційна довідка не є документом.
Отже, ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Луценко О. І. не надали доказів на підтвердження поважності причини повторної їх неявки у судове засідання. 
За правилами частини 6 статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Таким чином встановлені такі обставини не перешкоджають розгляду справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Луценка О. І., які не підтвердили поважності причин їх неявки у судове засідання 03 червня 2026 року, при тому що у суду наявна інформація про їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, згідно ч. 3 ст. 268 КУпАП, а апеляційний перегляд справи має бути здійснений протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду, згідно ч. 4 ст. 294 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція).
Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Її вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 365081 від 18 червня 2025 року, згідно якого водій ОСОБА_1 17 червня 2025 року о 23 год 51 хв в с. Карбівка Гайсинського району Вінницької області, по вул. Центральна, керувала автомобілем «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами проведеного у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного, сп`яніння із використанням приладу «Alcotest Drager 6810», результат становив 0.46‰ (а. с. 1);
- роздруківкою з технічного приладу «Drager Alcotest 6810» прилад № ARBL-0625 принтер № ARBM-5273, тест № 5586, згідно якої тестування було проведено в с. Карбівка вул. Центральна Гайсинського району, 17 червня 2025 року о 23:59 год, із зазначенням останнього калібрування: 04 лютого 2025 року; із зазначенням особи, яку тестують – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , результат тесту – 0,46 ‰ (а. с. 4);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено у зв`язку з виявленими ознаками: виражений запах алкоголю з порожнини рота; результати огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest 6810: проба позитивна – 0,46 ‰ (а. с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 травня 2025 року о 23:58 год (а. с. 5);
- копіями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №365099 від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, постанови серії ЕНА № 5003629 від 18 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а. с. 6);
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 365081 від 18 червня 2025 року (а. с. 9).
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджено відповідними результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано технічними засобами відеозапису.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди правопорушника з причинами зупинки транспортного засобу, діями працівників поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а також із правомірністю використання технічного засобу Drager Alcotest 6810 при проведенні огляду на стан сп`яніння.
Разом з тим наведені доводи є безпідставними, не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують встановленого факту вчинення адміністративного правопорушення. По суті, вони спрямовані виключно на переоцінку належним чином досліджених судом доказів та уникнення відповідальності за вчинене.
За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
При цьому апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що він є неповним, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. 
Факт ненадання фрагментів відеозапису, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи відеозаписів, транспортний засіб «Chevrolet Nubira» під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції шляхом увімкнення проблискових маячків синього і червоного кольорів та спеціального звукового сигналу службового автомобіля. Однак правопорушник вимогу про зупинку транспортного засобу, передбачену п. 8.9 ПДР України, не виконала, натомість пришвидшила рух автомобіля та намагалася залишити місце подання сигналу про зупинку.
У подальшому ОСОБА_1 пояснила працівникам поліції, що не зупинилася одразу через те, що злякалася, оскільки така ситуація трапилася з нею вперше. Під час спілкування з працівниками поліції у неї було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому правопорушник не заперечувала факту вживання алкогольних напоїв, повідомивши, що вживала шампанське, та погодилася у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейських.
Після проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, за результатами якого встановлено 0,49 проміле алкоголю, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо результатів огляду чи порядку його проведення не висловлювала та без зауважень підписала складені працівниками поліції матеріали.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу та відсутність фіксації порушення Правил дорожнього руху є необґрунтованими, повністю спростовуються матеріалами справи та наявними доказами, зокрема копіями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 365099 від 18 червня 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а також постанови серії ЕНА № 5003629 від 18 червня 2025 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а. с. 6).
Жодних істотних порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства, які могли б будь-яким чином вплинути на результати проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння чи поставити під сумнів їх достовірність, під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення чи зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього. Також вона може викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу.
Водночас, від пояснень у протоколі серії ЕПР1 № 365081 від 18 червня 2025 року у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 фактично відмовилась, зазначивши, що надасть їх у суді. Жодних пояснень, спрямованих на спростування факту керування транспортним засобом чи незгоди з результатами огляду, правопорушник не зазначила.
Посилання в апеляційній скарзі на недійсність огляду на стан сп`яніння у зв`язку з використанням приладу, який нібито не належить до дозволених для застосування газоаналізаторів, відхиляються апеляційним судом як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи і вимогами чинного законодавства.
Медичний виріб «Drager Alcotest 6810» був зареєстрований в Україні у встановленому порядку і внесений до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, згідно свідоцтва про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10 лютого 2010 року, назва ВМ: прилади електродіагностичні Alcotest 7410 Plus com. Alcotest 6510, Alcotest 6810. Виробник: Drager Safety AG & Co.KGaA, Germany. Свідоцтво дійсне до 10 лютого 2015 року.
У випадку, коли медичний виріб вже введено у експлуатацію і він застосовується за прямим призначенням, а термін дії свідоцтва про державну реєстрацію на нього закінчився, користувач має право використовувати цей виріб, як мінімум, протягом терміну, вказаного в експлуатаційній документації.
Свідоцтва про державну реєстрацію можуть бути безстроковими, а можуть мати обмежений термін дії, а частина виробів має встановлений виробником термін експлуатації більший від цього терміну.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, встановлено, що засоби вимірювальної техніки – це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності. 
До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.
Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.
Таким чином газоаналізатори виробництва компанії Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 рік.
З роздруківки з технічного приладу «Drager Alcotest 6810», наявної в матеріалах справи вбачається, що датою калібрування приладу, котрий використовувався при огляді ОСОБА_1 є 04 лютого 2025 року. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747, вказаний інтервал становить 1 рік, тобто до 04 лютого 2026 року (огляд проводився 17 червня 2025 року), а відтак підстави для визнання результатів приладу недійсними відсутні.
Посилання правопорушника на те, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу у її відсутності, чим фактично порушив її право на захист, гарантоване Конституцією України, апеляційний суд вважає проявом надмірного цинізму з боку правопорушника, котра будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, не з`являлась до суду, демонструючи особливу незацікавленість у розгляді справи. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов на розгляд до суду 30 червня 2025 року (а. с. 11). 
Вперше справу було призначено на 23 липня 2025 року, про що завчасно та належно повідомлено правопорушника ОСОБА_1 (а. с. 13). 
У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями правопорушника ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Луценка О. І. 
Розгляд справи було завершено 22 квітня 2026 року, тобто майже через 10 місяців з дня надходження справи. 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, неодноразово викликалася до суду, зокрема на вісім судових засідань, однак жодного разу у призначений час до суду не з`явилася. Натомість нею систематично подавалися заяви про відкладення розгляду справи, при цьому будь-яких письмових заперечень по суті складеного протоколу чи доказів на спростування обставин правопорушення до суду не надсилала.
З огляду на наявні у матеріалах справи докази належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 268 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи очевидне затягування ОСОБА_1 та стороною її захисту розгляду справи, а також те, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, апеляційний суд не вбачає будь-якого порушення прав ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи за її відсутності.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя	М. В. Матківська