П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/22022/25	

Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И Л А:

07.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.06.2025 року 0547399-2407-1553-UА51100270000073549, яким йому визначений податок на майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік на суму 486 555,90 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що об`єкт оподаткування - нежитлова будівля, загальною площею 6852,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідає всім трьом ознакам вимоги пункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а саме: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код 1251.9, будівлі промисловості використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання виготовлення промислової продукції будь-якого виду, будівлі промисловості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, договір управління майном за реєстр. № 2542 від 16.04.201р. не відноситься до вищевказаної категорії правочинів, що відповідно є за межами оренди, лізингу і позички. 
Головне управління Державної податкової служби в Одеській області заперечувало проти задоволення позову, зазначаючи, що згідно з даними інформаційно – комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності перебуває об`єкт нерухомого майна: - нежитлова будівля під реєстраційним номером майна 1422927751101 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6852,90 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/1, власник з 31.03.2020 року. За вказаний об`єкт оподаткування фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у 2025 році було сформовано в автоматичному режимі податкове повідомлення – рішення від 11.06.2025 за № 0547399-2407-1553- UA51100270000073549 на суму 486 555,90 грн за 2024 рік по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Заява щодо неможливості виконання податкових зобов`язань відповідно до Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 № 225, від ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області не надавалась.
Оскільки податкове повідомлення-рішення №0547399-2407-1553-UA51100270000073549 від 11.06.2025 прийнято законно та обґрунтовано, просив у позові відмовити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки доводам позивача, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 відповідає всім ознакам, визначеним пунктом "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, у зв`язку з чим не відносить до об`єкту оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року від ОСОБА_1 витребувані додаткові докази на підтвердження використання належного йому об`єкта нерухомості у виробничій діяльності у 2024 році. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 31.03.2020 року на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежитлова будівля, загальною площею 6852,9 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 .
11.06.2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0547399-2407-1553-UA51100270000073549, яким позивачу нараховано грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у сумі 486 555,90 грн. 
Не погодившись із вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для звільнення позивача від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки. 
Судова колегія погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Позивач не спростовує правильність обчислення суми податку з об`єкта нерухомості з урахуванням бази оподаткування та ставки податку, На думку позивача, контролюючим органом не застосовано до нього пільги зі сплати такого податку з огляду на положення пункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, що і є предметом доказування у даній справі.
Так, підпунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 “Будівлі промислові” віднесено до групи 125 “Будівлі промислові та склади”. Клас 1251 “Будівлі промислові” - це будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: резервуари, силоси та складські приміщення (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).
До класу 1251 “Будівлі промислові” включені підкласи: 1251.1 “Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості”; 1251.2 “Будівлі підприємств чорної металургії”; 1251.3 “Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості”; 1251.4 “Будівлі підприємств легкої промисловості”; 1251.5 “Будівлі підприємств харчової промисловості”; 1251.6 “Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості”; 1251.7 “Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості”; 1251.8 “Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості”; 1251.9 “Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне”.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Суд правильно послався на наказ Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573, яким затверджено новий класифікатор будівель та споруд НК 018:2023. При цьому, класифікації будівель промисловості Класифікатор змін не зазнав.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Згідно сталої правової позиції ВС КАС обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Враховуючи, що «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів КАС ВС сформувала правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) (постанова від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17).
Отже, застосування підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (видами економічної діяльності ПАТ “ОДЕСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ” (код ЄДРПОУ 30001967) визначено: 35.11 Виробництво електроенергії (основний) 10.11 Виробництво м`яса 10.13 Виробництво м`ясних продуктів 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 35.12 Передача електроенергії 35.13 Розподілення електроенергії 35.14 Торгівля електроенергією 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками.
В позовній заяві позивач вказує, що основна діяльність ПАТ “ОДЕСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ” (код ЄДРПОУ 30001967) класифікується у секціях B – F КВЕД ДК 009:2010 та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку, а тому, на думку позивача, об`єкт оподаткування у даному випадку нерухомість, яка належить ОСОБА_1 , відповідає всім трьом ознакам вимоги пункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.
За обставинами справи 16.04.2018р. між ОСОБА_2 (Установник управління) та ПАТ “ОДЕСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ” (Управитель) укладено договір управління майном, згідно якого Установник управління передає Управителю, а Управитель приймає: нежитлову будівлю, загальною площею 6852,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1422927751101) (далі - “майно”), в управління. Вказаний договір посвідчений нотаріально.
14.07.2020 року до вказаного договору внесені зміни, зокрема, у:
преамбулу договору щодо зміни установника управління з ОСОБА_2 у зв`язку із смертю на ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2020 року;
п.7.2 щодо строку дії договору з п`яти років до семи років. 
Оскільки в іншій частині договір управління майном від 16.04.2018 року не зазнав змін, судом вірно зазначено, що згідно з п.1.4 договору майно передається в управління ПАТ “ОДЕСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ” з метою здавання в оренду останнім, умови договору (-ів) оренди визначаються Управителем на власний розсуд, та не потребують будь-яких додаткових погоджень з Установником управління. 
На підтвердження вищезазначеного положення договору судом встановлено, що 16.04.2018 року ПАТ “ОДЕСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ” в інтересах установника управління ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ “САНДАЛ`ЄДЖІ” 28/100 часток нежитлової будівлі літ. “Б”, а саме: перший поверх площею 960 кв.м., та другий поверх площею 950 кв.м., загальною площею 1910 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується нотаріально посвідченим договором.
16.07.2020 року до договору оренди внесені у преамбулу договору стосовно заміни установника управління ОСОБА_2 у зв`язку із смертю на ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2020 року.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року від апелянта витребувано докази використання у виробничій діяльності у 2024 році належної йому нежитлової будівлі, загальною площею 6852,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
На виконання ухвали суду ОСОБА_1 надані лише вищезазначені договори. 
Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що позивачем не доведено, а договором про управління майном від 16.04.208 року, договором оренди від 16.04.2018 року із внесеними до них змінами не підтверджується використання нежитлової будівлі, загальною площею 6852,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за функціональним призначенням, тобто у промисловому виробництві. 
На підставі наведеного, судова колегія вважає вірним висновок суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 14 липня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-»г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко