ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці
09 червня 2026 року 	Справа № 926/4318/25	

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В., за участю секретаря судового засідання Терещенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні загального позовного провадження справу

за позовом Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, Центральна площа,1, код ЄДРПОУ 36068147) 

до відповідачів:
1) Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» (58007, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Коломийська, 9В, код ЄДРПОУ 05475400);
2) фізичної особи-підприємця Кульпінського Валерія Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 782 363,70 грн,

представники:
від позивача – Гулевич М.М.;
від відповідачів – не з`явилися. 

І. Стислий виклад позовних вимог.
Чернівецька міська рада звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд», фізичної особи-підприємця Кульпінського Валерія Леонідовича та ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 782 363,70 грн, а саме: з Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» – 492 889,13 грн, з фізичної особи-підприємця Кульпінського Валерія Леонідовича – 117 354,56 грн, з ОСОБА_1 – 172 120,01 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.11.2025 № 453094476 за Корпоративним приватним підприємством «Торгбуд» (63/100), ОСОБА_2 (15/100), ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) (22/100), зареєстровано право власності на нежитлову будівлю та споруду за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно (15/100) за адресою: АДРЕСА_2 , є договір купівлі-продажу від 07.10.2003.
Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,5827 га, кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 03.11.2023, власником якої є Чернівецька міська територіальна громада в особі Чернівецької міської ради. Цільове призначення земельної ділянки – 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Листами від 31.05.2024 №24/01-08/1-894/1130 та від 28.06.2024 № 24/01- 08/3-04/2/829 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомляв відповідачів про необхідність оформлення правовстановлюючих документа на землю.
У зв`язку із не оформленням відповідачами права користування земельною ділянкою на правах оренди департаментом урбаністики та архітектури міської ради направлено лист від 14.10.2025 №24/01-08/3- 04/4/1670 на адресу відповідачів, у якому запропоновано впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю в сумі 782 363,70 грн, однак кошти не було сплачено.
Відтак, у період з 03.11.2023 до 13.10.2025 відповідачі без жодних правовстановлюючих документів користувалися вказаною земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач недоотримав кошти від орендної плати за землю у сумі позову, які підлягають стягненню з відповідача відповідно до статей 1212-1214 Цивільного кодексу України. 
Згідно заяви про відмову від позову в частині позовних вимог щодо Савицького В.М. від 15.04.2026 Чернівецька міська рада просить стягнути з Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» та фізичної особи-підприємця Кульпінського В.Л. на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав в сумі 631 909,14 грн та в сумі 150 454,56 грн відповідно.
ФОП Кульпінський В.Л. та Корпоративне приватне підприємство «Торгбуд» подали аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, в яких проти позову заперечили з огляду на таке:
1) згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.01.2026 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, площею 0,5827 га, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 18-А, зареєстровано за Чернівецькою міською радою 07.02.2024. Тобто право позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю настало 07.02.2024. Натомість позивачем заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період з 03.11.2023 по 13.10.2025, а, отже, розмір стягуваних коштів є завищеним;
2) витяг № НВ-9929282962025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.02.2025, який наданий на підтвердження позовних вимог, за формою та змістом не відповідає зразку витягу з кадастру, форма якого визначена Додатком 47 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, а тому вказаний витяг є неналежним доказом та не може бути покладений в основу рішення суду;
3) розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю не відповідає вимогам п. 4.5 Положення про оренду та порядку розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 № 715, оскільки його виконано не за формулою, яка вказана в п. 4.5 зазначеного Положення, відтак розрахунок безпідставно збережених коштів є необґрунтованим.
У відповіді на відзив позивач на спростування заперечень на позов зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 453094476 від 21.11.2025 за ОСОБА_2 (15/100), ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) (22/100), Корпоративним приватним підприємством «Торгбуд» (63/100) зареєстровано право власності на нежитлову будівлю та споруду за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, відповідачами не доведено, що визначений вид цільового призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) суперечить містобудівній документації.
Зазначає, що будь-які заяви відповідачів та їх твердження не пов`язані з предметом позову, а пов`язані, зокрема, з процедурою проведення інвентаризації земель міста, розробкою технічної документації, реєстрацією земельних ділянок як об`єктів цивільних прав та, як наслідок, затвердженням технічної документації рішенням та реєстрацією права власності на них. Міська рада не є суб`єктом, який може скасувати державну кадастрову реєстрацію у відповідності до положень Закону «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 № 1051). 
Так, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.11.2023 №НВ-6300652212023, земельна ділянка з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 зареєстрована в ДЗК 03.11.2023 . Категорія земель – землі житлової та громадської забудови, а вид цільового призначення земельної ділянки – 03.07 – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площа 0,5827 га. Як зазначають відповідачі у своїх відзивах на позовну заяву, що право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 за органом місцевого самоврядування – Чернівецькою міською радою, зареєстровано 07.02.2024. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085, як об`єкт цивільних прав, що має певні характеристики такі як межі, площа, вид цільового призначення тощо існує від 03.11.2023, а право комунальної власності на неї зареєстровано 07.02.2024.
Для визначення орендної плати застосовується лише нормативно грошова оцінка, яка проведена щодо спірної земельної ділянки. Надані розрахунки Чернівецької міської ради здійснені на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-9929282962025 від 05.02.2025 та № НВ-9952060482025 від 12.03.2025 та не спростовані відповідачем, є арифметично правильними. 
Положенням про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішеннями Чернівецької міської ради від 23.10.2008 №715 «Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях» встановлено ставки орендної плати за землю відповідно до функціонального використання земельних ділянок. Вважає, що розрахунок безпідставно збережених відповідачами коштів у розмірі орендної плати поданий на основі належних та допустимих доказів, а вказані відповідачем обставини не спростовують його та правильність проведених розрахунків.

ІІ. Процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 вказану позовну заяву передано до провадження судді Марущака І.В.
Ухвалою від 19.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі, призначив підготовче засідання на 20.01.2026 та встановив відповідачам строк для подання відзиву, а позивачу запропонував надати відповідь на відзив.
19.01.2026 відповідачем ФОП Кульпінський В.Л. до суду подано відзив на позов, в якому просить поновити строк на його подання, ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. 
Ухвалою від 20.01.2026 судом поновлено строк на подання відзиву на позов, відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 03.02.2026.
21.01.2026 КПП «Торгбуд» подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив та просив поновити строк на подання відзиву.
03.02.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 03.02.2026 відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 19.02.2026.
Ухвалою від 19.02.2026 судом продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 10.03.2026.
В судовому зсіданні 10.03.2026 оголошено перерву до 20.03.2026, 20.03.2026 – до 26.03.2026, а 26.03.2026 – до 21.04.2026.
15.04.2026 Чернівецька міська рада через систему «Електронний суд» подала заяву про відмову від позову в частині позовних вимог щодо Савицького В.М. вих. № 25424 та стягнення з Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав в сумі 631 909,14 грн, а з фізичної особи-підприємця Кульпінського В.Л. – 150 454,56 грн.
Ухвалою від 21.04.2026 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 30.04.2026.
Ухвалою від 30.04.2026 судом відкладено вирішення питання про прийняти відмови Чернівецької міської ради від позову та закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо Савицького В.М., прийнято до розгляду заяву вих. № 25424 від 15.04.2026 в частині зміни предмету позову, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 12.05.2026.
04.05.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву про збільшення розміру позовних вимог вих. № 254545, в якій просила стягнути з Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав в сумі 631 909,14 грн та з фізичної особи-підприємця Кульпінського В.Л. в сумі 150 454,56 грн. 
За наслідками підготовчого засідання суд постановив ухвалу від 12.05.2026 про залишення без розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.05.2026 вих. № 254545, прийняття відмови Чернівецької міської ради від позову до відповідача Савицького Василя Михайловича та закриття провадження у справі № 926/4318/25 в частині вимог до відповідача Савицького Василя Михайловича, вилучення Савицького Василя Михайловича з відповідачів по справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 28.05.2026.
В судовому засіданні 28.05.2026 суд заслухав вступне слово представника позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити та оголосив перерву у розгляді справи по суті до 09.06.2026.
До початку судового засідання 09.06.2026 ФОП Кульпінський В.Л. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з терміновим від`їздом у відрядження.
Відповідачі явку свого представника в судове засідання 09.06.2026 не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи. Відповідач-1 про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Розглянувши клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 116 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Відповідно до частини третьої вищевказаної статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:
1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;
3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Отже, процесуальним законодавством чітко визначено випадки, коли господарський суд може відкласти судове засідання.
Виходячи із вимог статті 74 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, клопотання ФОП Кульпінського В.Л. про відкладення розгляду справи є необґрунтоване та не підтверджене належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують поважні причини неприбуття його в судове засідання, зокрема докази його відрядження.
Положеннями частин 1, 3 статті 56 ГПК України установлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).
Таким чином відповідач-2 не був обмежений у представництві його інтересів адвокатом.
З огляду на те, що відповідачем-2 не надано будь-яких доказів неможливості з`явитися на розгляд справи, суд відмовляє у задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи.
За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі представників відповідачів.
В судовому засіданні 09.06.2026 судом досліджено матеріали справи. 

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 453094476 від 21.11.2025 за ОСОБА_2 (15/100), підстава: договір купівлі-продажу ВАО №233332, від 31.10.2003; ОСОБА_3 (яким змінено ім`я на ОСОБА_1 (22/100) підстава: договір купівлі-продажу ВВВ №066486, від 05.03.2004; Корпоративним приватним підприємством «Торгбуд» (63/100) зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначає позивач у позовній заяві, належне відповідачам ОСОБА_2 та КПП «Торгбуд» нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,5827 га, кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вказана земельна ділянка відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6300652212023 від 03.11.2023 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 03.11.2023, власником якої є Чернівецька міська територіальна громада в особі Чернівецької міської ради. Категорія земель – землі житлової та громадської забудови, а вид цільового призначення земельної ділянки – 03.07 – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площа 0,5827 га.
Крім того, відповідно до інформації з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 460194206 від 14.01.2026 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, площею 0,5827 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за Чернівецькою міською радою 07.02.2024.
Докази оформлення права оренди земельної ділянки в матеріалах справи відсутні.
Згідно договору купівлі-продажу ВАО №233332 від 31.10.2003 на земельній ділянці (не зазначено площу земельної ділянки) в АДРЕСА_2 розташовано: склад літ. Б, цегла, загальною площею 995,4 кв.м., склад літ. Г, цегла, загальною площею 44,9 кв.м., побутова будівля літ. А, цегла, загальною площею 17,2 кв.м., столярний цех літ К, цегла, загальною площею 302,7 кв.м., склад літ. Д, малоцінний, загальною площею 15,9 кв.м., павільйон літ. Е, малоцінний, насосна літ. Ж, малоцінний, навіс літ. В, малоцінний, навіс літ. Й, малоцінний.
За вказаним договором Орендне колективне підприємство «Торгбуд» передало у власність ОСОБА_2 15/100 часток нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_2 . У власність останнього перейшло: в літ. Б приміщення 2-9 площею 43,0 кв.м, 2-10 площею 22,4 кв.м., 2-11 площею 115,6 кв.м., 2-12 площею 20,7 кв.м., що становить 15/100 ідеальних часток нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_2 . 
У заяві від 15.04.2026 Чернівецька міська рада відмовилась від позову в частині позовних вимог щодо ОСОБА_1 , оскільки департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради було візуально обстежено земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_2 , площею 0,5827га, кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, на якій не виявлено нерухомого майна, а саме: столярний цех літ. К, насосна літ. Ж, навіс літ. Й, яке зазначено на схематичному плані земельної ділянки, викопіюванні з топографічного плану масштабу 1:500 та в договорі купівлі-продажу від 05.03.2004 № 1785, що належить на праві власності Савицькому Василю Михайловичу. Зазначене нерухоме майно, а саме: столярний цех літ. К та навіс літ. Й знаходиться на земельній ділянці комунальної власності за адресою м. Чернівці, площею 20,3970 га, кадастровий номер 7310136900:50:002:0008, а насосна літ. Ж виходить за межі даної земельної ділянки, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 та земельної ділянки за адресою м. Чернівці з кадастровим номером 7310136900:50:002:0008 від 08.04.2026.
Листом департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 09.04.2026 № 24/01-06/1-1301/648 підтверджено викладені вище обставини та зазначено, що у зв`язку з уточненням власників нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 департаментом проведено новий розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за період з 03.11.2023 до 13.10.2025.
У решті позовні вимоги до Корпоративного приватного підприємства «Торгбуд» та фізичної особи-підприємця Кульпінського В.Л. змінено з урахуванням нового розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю.
Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії VIІІ скликання від 26 лютого 2021 року № 118 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, яку введено в дію з 01.01.2022. 
Відповідно до витягу № НВ-9929282962025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.02.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7310136900:50:003:0085 становить 14 378 461,75 грн.
Листами від 31.05.2024 №24/01-08/1-894/1130 та від 28.06.2024 № 24/01- 08/3-04/2/829 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомляв відповідачів про необхідність оформлення правовстановлюючих документа на землю.
У зв`язку із не оформленням відповідачем прав на землю під нежитловими приміщеннями департаментом повторно направлено лист від 14.10.2025 №24/01-08/3- 04/4/1670 на адресу відповідачів, у якому запропоновано впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю в сумі 782 363,70 грн.
На підставі витягу № НВ-9929282962025 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.02.2025 департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради відповідно до Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 № 715, зі змінами, проведено розрахунком безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати землекористувачам Кульпінському В.Л. та Корпоративному приватному підприємству «Торгбуд», згідно з яким недоотримана Чернівецькою міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачами земельною ділянкою, розташованою за адрсою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 18-А, кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, площею 0,5827 га, за період з 03.11.2023 до 13.10.2025 становить 782 363,70 грн. вказана сума розподіляється між землекористувачами (власниками нерухомого майна) пропорційно частці нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, а саме: на земельній ділянці розміщено 78/100 (15/100 + 63/100) ідеальних часток об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 (15/100) – 150 454, 56 грн (782 363,70 грн/78 х 15), КПП «Торгбуд» (63/100) – 631 909,14 грн (782 363,70 грн/78 х 63).
Судом установлено, що попереднє ім`я ОСОБА_1 – Кравчук Віктор Олександрович, ім`я змінено 07.07.2008, що підтверджується витягом з порталу Дія від 25.03.2026.
В матеріалах справи наявний Державний акт на право користування землею № 037642, виданий Чернівецькій госпрозрахунковій будівельно-монтажній дільниці тресту «Укрторгбуд» на 2,64 га землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва виробничої бази 1978 р. Реєстраційний номер Державного акту відсутній (не зареєстрований).
Рішенням Чернівецької міської ради № 234 від 29.04.2021 відмовлено Корпоративному приватному підприємству «Торгбуд» у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: вул. Каштанова, 18-А, площею 2,6400 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02), у зв`язку з наявністю інших власників нерухомого майна на даній ділянці, відсутністю реєстраційного номера державного акта на право користування землею 1978 р., чіткої дати його реєстрації, графічних матеріалів, на підставі яких встановлюються (відновлюються) межі земельної ділянки та відсутністю визначеного права користування, на якому може належати земельна ділянка КПП «Торгбуд», яке визначене чинним земельним законодавством. Запропоновано КПП «Торгбуд», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 отримати земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_3 в оренду відповідно до нерухомого майна. 

ІV. Мотиви, якими керується суд, та застосоване ним законодавство.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).
Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).
Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Згідно правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно із статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
У свою чергу п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 ПК України орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Пунктами 1, 4 статті 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 5 статті 288 ПК України).
При цьому, згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.
Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії VIІІ скликання від 26 лютого 2021 року № 118 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, яку введено в дію з 01.01.2022. 
Водночас, суд зазначає, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати одне з ключових значень має площа земельної ділянки, яку фактичну використовує відповідач і підтвердження її відповідними доказами, а не просто факт формування земельної ділянки в один об`єкт цивільних прав з відповідною площею.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №917/266/19.
Заперечуючи проти позову, КПП «Торгбуд» у своїх поясненнях зазначає, що є правонаступником Чернівецької госпрозрахункової будівельно-монтажної дільниці тресту «Укрторгбуд», якому належав майновий комплекс, розташований по вул. Каштановій, 18-А та для обслуговування якого тресту було надано в безстрокове і безоплатне користування 2,64 га землі.
На підтвердження вказаних обставин надано копію Державного акту на право користування землею № 037642, виданий Чернівецькій госпрозрахунковій будівельно-монтажній дільниці тресту «Укрторгбуд» на 2,64 га землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва виробничої бази 1978 р.
Суд, надаючи оцінку вказаному документу, зазначає таке.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 11 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року (діяв до 01.01.1992 року) міські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста: надають у користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу; видають землекористувачам документи на право користування землею.
Відповідно до з статті 15 Земельного кодексу Української РСР земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування.
Статтею 16 Земельного кодексу Української РСР закріплено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.
Відповідно до статті 21 Земельного кодексу Української РСР видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.
Згідно із частиною першою, другою та пунктом 8 частини п`ятої статті 7 Земельного кодексу України 1990 року користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних та фізичних осіб.
Статтею 22 ЗК України 1990 року визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. 
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року).
Разом з тим, статтею 125 Земельного кодексу України від 2001 року (редакція від 16.10.2020) закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також і право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 Земельного кодексу України від 2001 року передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон 1952-IV).
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 2 Закон 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У частині третій статті 3 Закон 1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Як встановлено судом, у відповідача-1 наявний Державний акт на право користування землею № 037642, виданий Чернівецькій госпрозрахунковій будівельно-монтажній дільниці тресту «Укрторгбуд» 1978 р., згідно з яким останньому надано в безстрокове і безоплатне користування 2,64 га землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва виробничої бази. Однак вказаний Акт не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею, відповідний реєстраційний номер запису відсутній. 
У подальшому рішенням Чернівецької міської ради № 234 від 29.04.2021 відмовлено Корпоративному приватному підприємству «Торгбуд» у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: вул. Каштанова, 18-А, площею 2,6400 га у зв`язку з наявністю інших власників нерухомого майна на даній ділянці, відсутністю реєстраційного номера державного акта на право користування землею 1978 р., чіткої дати його реєстрації, графічних матеріалів, на підставі яких встановлюються (відновлюються) межі земельної ділянки та відсутністю визначеного права користування, на якому може належати земельна ділянка КПП «Торгбуд», яке визначене чинним земельним законодавством. 
Вказане рішення органу місцевого самоврядування КПП «Торгбуд» не оскаржувалося. 
Крім того, з наданих КПП «Торгбуд» положення про організацію орендарів державного госпрозрахункового будівельно-монтажного управління, статуту Об`єднаного колективного підприємства «Торгбуд» та статуту Державного підприємства «Чернівецьке будівельно-монтажне управління Українського будівельно-промислового об`єднання «Укрторгбуд» судом не встановлено, що КПП «Торгбуд» є правонаступником прав та обов`язків Чернівецькій госпрозрахунковій будівельно-монтажній дільниці тресту «Укрторгбуд».
Таким чином, суд приходить до висновку, що КПП «Торгбуд» не підтверджено належними та допустимими доказами наявність права постійного користування земельною ділянкою площею 2,6400 га на підставі відповідного акту на право користування землею.
В подальшому Чернівецькою міською радою було поділено вказану земельну ділянку на дві земельні ділянки з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 та з кадастровим номером 7310136900:50:002:0008.
Майновий комплекс розташований на земельній ділянці площею 2,6400 га згідно Державного акту на право користування землею № 037642 від 1978 р.
Згідно інвентарної справи на майновий комплекс (том 1, а.с. 180) до нього входять будинки, господарські будівлі та споруди: А – прохідна, Б – склад, В – навіс, Г – склад з навісом, Д – склад, Е – павільйон-склав, З – розчинно-бетонний вузол (недобудов.), І – розчинно-бетонний вузол (недобудов.), Й – навіс, К – столярний цех-склад, Л – вбиральня, І-ІІ – резервуар для зберігання ПММ, ІІІ-ІV – місток, № 1-2 – огорожа.
Судом установлено, що відповідачам на праві спільної часткової власності належать нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_2 належить 15/100, КПП «Торгбуд» – 63/100.
Крім того, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності також належать нежитлові приміщення в частці 22/100 за вказаною адресою.
Згідно договору купівлі-продажу ВАО №233332 від 31.10.2003 ОСОБА_2 набув у власність 15/100 ідеальних часток нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_2 , а саме: в літ. Б приміщення 2-9 площею 43,0 кв.м, 2-10 площею 22,4 кв.м., 2-11 площею 115,6 кв.м., 2-12 площею 20,7 кв.м. 
У заяві позивача від 15.04.2026 про відмову від позову в частині позовних вимог щодо ОСОБА_1 зазначено, що внаслідок обстеження на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , площею 0,5827 га, кадастровий номер 7310136900:50:003:0085, не виявлено нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: столярний цех літ. К, насосна літ. Ж, навіс літ. Й, яке зазначено на схематичному плані земельної ділянки та в договорі купівлі-продажу від 05.03.2004, на підтвердження чого надано актом обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 та земельної ділянки за адресою м. Чернівці з кадастровим номером 7310136900:50:002:0008 від 08.04.2026 та лист департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 09.04.2026 № 24/01-06/1-1301/648.
Однак указаними доказами не може підтверджуватися право власності ОСОБА_1 на зазначене вище майно. Будь-які інші докази на підтвердження набуття у власність ОСОБА_1 столярного цеху літ. К, насосної літ. Ж та навісу літ. Й позивачем надано не було та в матеріалах справи відсутні.
Суд констатує, що позивачем не надано будь-яких доказів, зокрема договору купівлі-продажу ВВВ №066486, від 05.03.2004, за яким ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) набув у власність 22/100 часток нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_2 , та, відповідно, перелік цих будівель із зазначенням їх назви та літер.
Отже, в матеріалів справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.11.2025 № 453094476, яка підтверджує, що відповідачам та ОСОБА_1 на праві власності належать визначені частки у майновому комплексі, однак відсутні докази, які дають суду можливість ідентифікувати на схематичному плані земельної ділянки, які саме приміщення належать кожному із співвласників та де вони розташовані на спірній земельній ділянці. При цьому доказів виділення в натурі часток нерухомого майна в матеріалах справи немає.
Як вбачається зі схематичного плату земельної ділянки по АДРЕСА_2 , після її поділу на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136900:50:002:0008 розташована частина будівель майнового комплексу, а саме: К, Й, І, З, однак доказів про власників вказаних будівель позивачем не надано та такі докази в матеріалах справи відсутні.
Як вже було зазначено судом вище, акт обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 та земельної ділянки за адресою м. Чернівці з кадастровим номером 7310136900:50:002:0008 від 08.04.2026 та лист департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 09.04.2026 № 24/01-06/1-1301/648 не є належними доказами належності майна.
Крім того, вказані докази містять інформацію щодо належності ОСОБА_1 столяркого цеху К та навісу літ. Й, однак позивачем не вказано та не підтверджено доказами, кому належать нежитлові приміщення літ. І та З.
Суд зазначає, що вказані будівлі (К, Й, І, З) входять до складу всього майнового комплексу та впливають на розподіл часток, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.11.2025 № 453094476.
Крім того, позивачем сформована земельна ділянка з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 таким чином, що за її межами також опинилась будівля літ. А, а межа земельної ділянки проходить по будівлях літ. Б і Е, (частина їх знахлдиться в межах частина за межами земельної ділянки), що підтверджується картографічним матеріалом і не заперечується сторонами. 
Суд акцентує увагу, що розподіл часток у майні стосується всього майнового комплексу, однак частина будівель розташована поза межами земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085, що не враховано позивачем при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою. Так, позивачем фактично здійснено розрахунок за всю частку майна, яка належить кожному з відповідачів, що суд вважає неправильним з огляду на те, що частина вказаного майна знаходиться поза межами цієї земельної ділянки та відсутні докази про належність конкретного майна кожному з відповідачів й, відповідно, місцерозташування такого майна. 
За встановлених обставин, виходячи з часток майна відповідачів, у суду відсутня можливість встановити пропорцію завданих збитків з орендної плати за користування земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085 щодо кожного з відповідачів, оскільки належні відповідачам частки в майні не відповідають пропорційності об`єктів нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці. 
Позивач не надав доказів, яка частина майна (у кв.м. чи в частках) належить кожному з відповідачів та знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 7310136900:50:003:0085.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та подання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:
- надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та достатності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;
- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;
- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;
- повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;
- обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.
Виходячи з системного аналізу наявних у справі доказів в їх взаємозв`язку, а також вірогідність доказів, судом не заперечується той факт, що відповідачі зобов`язані сплачувати кошти за користування земельною ділянкою, оскільки на ній частково розміщено їх майно. 
Разом з тим, позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати з відповідачів за користування земельною ділянкою без урахування пропорційності до частини їх нерухомого майна, що вбачається з розрахунку позивача. 
При цьому у суду відсутня можливість самостійно здійснити розрахунок безпідставно збережених коштів за відсутності правильних вихідних даних щодо часток майна кожного з відповідачів, яке розташоване на земельній ділянці. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 782 363,70 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо доводів відповідачів про те, що розмір стягуваних безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю є завищеним, оскільки розрахунок здійснено з моменту формування земельної ділянки 03.11.2023, а не з моменту реєстрації за позивачем права власності на вказану земельну ділянку 07.02.2024; невідповідність витягу № НВ-9929282962025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.02.2025 за формою та змістом зразку витягу з кадастру, форма якого визначена Додатком 47 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012; невідповідність розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю вимогам п. 4.5 Положення про оренду та порядку розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 № 715, суд не надає їм оцінку, оскільки суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з їх недоведеністю.

V. Висновки суду.
За результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яка саме частина майна, яка належить кожному з відповідачів, розташована в межах спірної земельної ділянки, та не надано розрахунку безпідставно збережених коштів пропорційно до вказаної частини майна, що унеможливило встановлення судом точний розмір завданих збитків у зв`язку з використанням відповідачами спірної земельної ділянки без належних правових підстав, отже, в задоволенні позову необхідно відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем за подання позову сплачений судовий збір в сумі 11 736,00 грн платіжною інструкцією № 1723 від 08.12.2025.
У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений судовий збір залишити за позивачем.
Про понесення інших судових витрат учасники справи не заявляли.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 19 червня 2026 року.

Суддя   І.В. Марущак