ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1554/24  Номер провадження 22-ц/814/2242/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу цивільну справу за апеляційною скаргою представника Козченко Наталії Василівни, яка діє в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 січня 2026 року за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії,-

В С Т А Н О В И В :
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, у якому прохали стягнути із ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 2903,41 грн.
Позов обґрунтований тим, що на обліку в управлінні перебувала гр. ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Відповідач отримувала частку пенсії по втраті годувальника. В ході проведення контрольних заходів органами Пенсійного фонду встановлено, що у зв`язку з проведенням індивідуального перерахунку по пенсійній справі виникла переплата пенсії в розмірі 2903,41 грн. за період із 01.06.2019 по 31.07.2019. Відповідачу було направлено досудову вимогу про повернення коштів, проте така залишена без реагування з боку останньої.
Позивач вказує на той факт, що відсутність надходження коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до  ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії було відмовлено. 
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави судовий збір в сумі 3028 грн.
З вказаним рішенням суду не погодився представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – Козченко Н.В. та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 28.01.2026 по справі, а позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України задовольнити повністю.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення Шевченківського районного суд м. Полтави від 28.01.2026 року, ухвалене в порушенням норм закону процесуального права, які регулюють данні правовідносини.
Стверджує, що в ході проведення контрольних заходів органами Пенсійного фонду встановлено, що у зв`язку з проведенням індивідуального перерахунку по пенсійній справі виникла переплата пенсії в розмірі 2903,41 грн. за період з 01.06.2019 по 31.07.2019.
Акцентує увагу, що механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою управління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебувала гр.  ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 4 вказаного Закону вбачається, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно ст. 36 вказаного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. 
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного члена сім`ї, зазначеного у частині другій статті 36 цього Закону, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше членів сім`ї, зазначених у частині другій статті 36 цього Закону, - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками".
Відповідно до ст. 39 вказаного Закону на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія. На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії. На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 73 вказаного Закону кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.
ОСОБА_1 отримувала частку пенсії по втраті годувальника.
Так, згідно листа відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 18 Управління застосування пенсійного законодавства було встановлено, що відповідно до розпорядження від 10.07.2019 по пенсійній справі №811056/023  ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії в сумі 2903 грн. 41 коп. за період із 01.06.2019 по 31.07.2019.
У позасудовому порядку врегулювати повернення коштів із відповідача не представилось за можливе.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду із позовом про стягнення такої переплати із  ОСОБА_1 , посилаючись на те, що остання не здійснила оплату по поверненню таких коштів на рахунок управління у добровільному порядку.
Позивач керується вимогами ст. 1212 ЦК України вказуючи на те, що  ОСОБА_1 безпідставно користується вказаними коштами, набула їх без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана повернути їх на рахунок фонду.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, при цьому позивачем було встановлено переплату пенсійних коштів у сумі 2903,41 грн. Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що така переплата виникла внаслідок рахункової помилки органу Пенсійного фонду або недобросовісних дій відповідачки. Позивачем не доведено факт подання нею недостовірних відомостей, приховування обставин, які впливали на право чи розмір пенсійної виплати, а також не підтверджено наявність зловживань з її боку.
Суд дійшов висновку, що спірні кошти є пенсійною виплатою, яка відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки платника або недобросовісності набувача. Враховуючи презумпцію добросовісності отримувача соціальних виплат та недоведеність позивачем обставин, які є підставою для їх повернення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.
Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у разі призначення її на підставі достовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Згідно практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За вказаних обставин, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що повернення надмірно сплачених сум пенсії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Тобто, в даному випадку, позивачем не доведено наявності обставин, які відповідно до статті 1215 ЦК України є підставою для повернення надміру виплачених пенсійних коштів, а саме рахункової помилки при їх нарахуванні чи недобросовісності з боку відповідачки. Відтак отримані нею суми пенсії по втраті годувальника не підлягають поверненню, а тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачається
На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Козченко Наталії Василівни, яка діє в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 28 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2026 року 

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна