КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 33/824/364/2026 Головуючий суддя у суді першої інстанції: Старовойтова С.М.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., перевіривши матеріали справи №33/824/364/2026 про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді 5 (п`яти) діб адміністративного арешту з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у його приватній власності.
На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП приєднано ОСОБА_1 невідбуту частину стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами, накладеного постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2023 року, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року та постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2023 року, визначивши  ОСОБА_1 загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом на строк 12 років 6 місяців.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Водночас ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови отримав його захисник Хуторенко І.М. 25 вересня 2025 року, а тому, на переконання ОСОБА_1 , строк на звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду пропущений з поважних причин. 
Зокрема, 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи, не був повідомлений в належний спосіб про дату та час судового засідання, а також не мав змоги цікавитися розглядом справи у суді першої інстанції у зв`язку з перебуванням з часу мобілізації з 13 вересня 2022 року по теперішній час на військовій службі у Збройних Силах України. З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження, на думку апелянта, пропущений з поважних причин.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова Дніпровського районного суду міста Києва винесена 14 грудня 2023 року. 
Апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1  подав 29 вересня 2025 року (згідно штампу на апеляційній скарзі), тобто з пропуском встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження. 
Строк на апеляційне оскарження постанови суду в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. 
У суді апеляційної інстанції захисник Хуторенко І.М. зазначив про те, що копію оскаржуваної постанови він отримав 25 вересня 2025 року, що підтверджується підписом про отримання постанови.
Апеляційний суд критично оцінює твердження  ОСОБА_1 про те, що він дізнався про наявність оскаржуваної лише 19 вересня 2025 року через сайт Судової влади України, оскільки доказів того, щоОСОБА_1 цікавився станом розгляду даної справи, зокрема шляхом подання відповідних клопотань/заяв до суду першої інстанції, матеріали справи не містять.
На переконання суду апеляційної інстанції поновлення судом строку на оскарження після закінчення значного проміжку часу без поважних причин є порушенням правової визначеності.
Верховний Суд неодноразово підкреслює: чим більше часу пройшло від моменту події, тим суворіші вимоги до доказів її підтвердження та тим менша ймовірність поновлення строків позовної давності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки дане клопотання не містить обставин на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року.
Як убачається з матеріалів справи, правопорушення відбулося 21 листопада 2023 року, тобто під час служби  ОСОБА_1 в Збройних Силах України. Отже, якщо апелянт мав можливість вчинити правопорушення під час проходження служби, то його твердження про неможливість вчасного оскарження рішення суду першої інстанції через мобілізацію є безпідставними, будя-яких об`єктивних даних на підтвердження обставин, що унеможливили оскарження судового рішення у визначений законом строк, апелянтом не надано.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип re judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п.41, від 03.04.2008 року; рішення у справі «Устименко проти України», заява №32053/13, п.47, від 29.10.2015 року).
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України» та інші).
З огляду на рішення Європейського Суду, обставини, на які посилається апелянт, не є такими, що можуть бути безумовними підставами для поновлення строку.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оскільки доказів, які підтверджували би поважність пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення апелянтом не надано, а обставини, на які він посилається, не є такими, що об`єктивно унеможливили оскарження рішення суду першої інстанції, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року щодо  ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. 
Апеляційну скаргу із доданими до неї документами повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду О.М. Сітайло