ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року
м. Київ
справа №362/3285/22
провадження № 51-819км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання захисника засудженого прокурора	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,	
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року 
Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 8 років.
2. Суд визнав доведеним, що 28 травня 2022 року приблизно о 18:00 в м. Василькові засуджений, перебуваючи в кімнаті на другому поверсі будинку, з мисливської рушниці вистрілив із вікна в ОСОБА_8 , спричинивши його смерть на місці події. Пострілу передувала сварка, що відбулася між ними годиною раніше на подвір`ї того ж домоволодіння.
3. Київський апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4. Захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити оскаржені рішення, перекваліфікувати дії засудженого на частину 1 статті 119 КК, призначити покарання за цим законом і звільнити від його відбування на підставі статі 75 КК.
5. Захист стверджує, що суди не забезпечили повноти розгляду і постановили рішення при недоведеності поза розумним сумнівом винуватості засудженого у злочині.
6. Доводи захисту ґрунтуються на таких тезах:
багаторічні дружні стосунки між засудженим та потерпілим виключають виникнення умислу на вбивство внаслідок незначної суперечки;
значний розрив у часі між конфліктом та пострілом суперечить версії про суперечку як безпосередній мотив до вбивства;
експертні висновки не виключають, що ушкодження могли виникнути за обставин, описаних засудженим;
засуджений не намагався приховати сліди чи втекти.
7. Захист наголошує, що використання судами формулювань «імовірно» та «малоймовірно» на спростування доводів сторони захисту прямо суперечить статті 62 Конституції України.
8. На думку сторони захисту апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, а також належним чином не мотивував своє рішення, тому його ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК.
Позиції учасників касаційного розгляду 

9. Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали доводи касаційної скарги, а прокурор заперечила проти її задоволення та просила залишити оскаржені рішення без зміни.
10. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, Суд дійшов висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.
12. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення Суд керується статтями 412-414 КПК. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги доведеності винуватості поза розумним сумнівом.[1]
13. Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам статті 370 КПК. Крім того, зміст цього судового рішення повинен відповідати вимогам статті 419 КПК .
14. Зазначених вимог закону апеляційний суд в повній мірі не дотримався.
15. Згідно зі статтею 17 КПК та усталеною практикою Верховного Суду обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути результатом доведення винуватості поза розумним сумнівом. Цей стандарт вимагає, щоб сукупність доказів виключала будь-яке інше розумне пояснення події, крім запропонованого обвинуваченням.
16. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
17. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
18. Обов`язок всебічного й неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що аби визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів і встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
19. З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
20. З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна й безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.[2]
21. Сторона захисту протягом всього провадження наполягала на випадковому здійсненні пострілу внаслідок того, що засуджений, тримаючи заряджену рушницю, спотикнувся і, намагаючись встояти, рефлекторним рухом натиснув курок. Апеляційний суд відхилив ці доводи сторони захисту, які переважно повторені в касаційній скарзі. 
22. Захист посилався на те, що експерти у висновку від 08 серпня 2023 року стверджують про можливість здійснення пострілу за обставин, описаних засудженим, тобто внаслідок ненавмисного натискання курка під час падіння. Суди попередніх інстанцій відкинули цей доказ, зазначивши, що висновок є лише «вірогідним», а не категоричним. 
23. Суд зазначає, що таким чином суди фактично переклали обов`язок доведення поза розумним сумнівом на сторону захисту, що є недопустимим у кримінальному провадженні. Згаданий висновок експертів означає, що версія захисту є фізично та технічно можливою і, відповідно, обов`язок її спростування поза розумним сумнівом лежить на стороні обвинувачення. 
24. Суди послалися на те, що версія засудженого «не узгоджується з об`єктивними даними щодо слідової картини злочину», однак не пояснили, які саме дані вони мали на увазі і не підтвердили цей висновок жодним дослідженим доказом. За таких обставин Суд позбавлений можливості проаналізувати його обґрунтованість.
25. Крім того, суди в обґрунтування висновку, що засуджений умисно поцілив у потерпілого, послалися на те, що він зняв антимоскітну сітку для полегшення здійснення пострілу.
26. Однак суди не приділили жодної уваги тій обставині, що між вікном, з якого було здійснено постріл, і місцем, де перебував потерпілий, була розташована більш значна перешкода - велике дерево. 28 травня 2022 року, коли відбулася трагічна подія, місце біля мангалу, де знаходився потерпілий, було закрито від засудженого густим листяним покровом крони цього дерева, що можна спостерігати під час слідчого експерименту від 09 серпня 2022 року із засудженим і слідчого експерименту від 17 серпня 2022 року зі свідком ОСОБА_9 .
27. На цю природну перешкоду вказував засуджений, однак його можливість бачити потерпілого не була належним чином перевірена. Крім того, не було вчинено дій, спрямованих на дослідження можливих слідів на дереві, залишених від пострілу дробом з гладкоствольної рушниці, хоча ця слідова інформація дозволила б визначити траєкторію пострілу і, відповідно, перевірити можливість його здійснення за обставин, які стверджували сторони.
28. Без врахування цієї обставини висновок про умисел засудженого на вбивство потерпілого, якого той можливо не бачив у тому місці, куди був спрямований постріл, ґрунтується на неповному дослідженні важливих обставин справи і не відповідає стандарту переконання «поза розумним сумнівом».
29. На підтвердження умисного характеру дій засудженого суди також послалися на те, що випадковий збіг минулої годину тому суперечки і смертельного пострілу виглядає занадто малоймовірним, щоб взяти таку можливість до уваги. 
30. У той же час захист небезпідставно посилався на те, що суперечка, яку суди назвали конфліктом, була незначною і одразу вирішилася, а тому не могла бути мотивом для формування умислу на вбивство потерпілого, з яким у засудженого були загалом нормальні стосунки.
31. Суди не пояснили, які фактори вплинули на те, що після залагодження конфлікту, в якому потерпілий на вимогу засудженого припинив косити траву, засуджений протягом щонайменше години продовжував відчувати настільки сильні почуття, щоб сформувати і реалізувати умисел на вбивство. Свідки, допитані в суді, не свідчили про неврівноважений характер засудженого, а навпаки підтверджували його спокійну і виважену вдачу.
32. Також посилання судів на те, що в силу свого досвіду засуджений не міг забути розрядити рушницю, також не виглядають переконливими. Судова практика щодо необережних злочинів свідчить про те, що досвід не завжди є запобіжником від фатальних помилок, вчинених внаслідок недбалості або самовпевненості. І хоча засуджений не заперечував обставин, які свідчать про порушення ним правил поводження зі зброєю, ці обставини вкладаються у версію про необережне вбивство і не свідчать поза розумним сумнівом про умисел на вбивство. 
33. Також Суд не переконаний, що стирання відбитків пальців з рушниці засудженим може свідчити про намір відвести від себе підозру у причетності до пострілу. Оскільки засуджений ніколи не заперечував здійснення ним пострілу, ця обставина може свідчити скоріше про ірраціональну поведінку після того, як він дізнався про спричинену ним смерть людини, ніж про продуману стратегію уникнення відповідальності.
34. За таких обставин Суд не може погодитися з тим, що версія сторони захисту спростована поза розумним сумнівом. 
35. Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому не може усунути ці порушення. З огляду на такі обмеження Суд вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
36. Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням вимог чинного законодавства, усунути прогалини у дослідженні обставин, які мають значення для вирішення справи, провести їх оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові, зробити на підставі аналізу цих обставин вмотивований висновок щодо умислу в діях засудженого і постановити рішення, яке відповідатиме положенням статті 370 КПК з урахуванням приписів статті 439 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] 4 липня 2018 року, № 688/788/15-к; 23 квітня 2024 року, № 149/2842/18; 22 травня 2024 року, № 520/13315/13-к 

[2] 04 липня 2018 року, № 688/788/15-к; 08 жовтня 2019 року, № 195/1563/16-к; 21 січня 2020 року, № 754/17019/17, 16 вересня 2020 року, № 760/23459/17; 15 квітня 2026 року, № 529/1660/22 та ін.