Справа № 487/6228/25 
Провадження № 2/487/321/26 

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – адваоката Качана Р.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати, - 
ВСТАНОВИВ:

26.08.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, до ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ», в якій просив: встановити факт його перебування у трудових відносинах з ТОВ «Група компаній «Грізлі», у період з 10.02.2025 року по 31.07.2025 року; зобов`язати відповідача видати йому відповідні документи, що підтверджують трудову діяльність; нарахувати та виплатити заробітну плату у розмірі не нижчому ніж середня заробітна платня за відповідним видом економічної діяльності у регіоні за період з 10.02.2025 року по 31.07.2025 року, шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ «ПУМБ».
В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 10.02.2025 року влаштувався на роботу до ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» на посаду охоронника. Зазначив, що його працевлаштування відбулося на підставі Договору №1 від 10.02.2025 року, укладеного між ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» та Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, в додатку №4 до якого він зазначений як працівник персоналу охорони. Наголосив на тому, що при працевлаштуванні надав представнику роботодавця свої особисті документи, а саме копії ID-картки, довідки переселенця та реквізити його карткового рахунку. У свою чергу представник роботодавця пообіцяв укласти з ним трудовий договір після формування його змісту головним офісом. Повідомив, що з 10.02.2025 року почав виконувати покладені на нього обов`язки з охорони об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (пост №3916) за погодженим між ним та представником ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» графіком. 
За період роботи заробітну плату не отримував, в серпні 2025 року з електронного кабінету Пенсійного фонду України дізнався про відсутність відомостей про нього як про застраховану особу та відповідних перерахувань відповідачем.
В порядку досудового врегулювання спору, неодноразово звертався до представника відповідача з вимогами надати йому відомості щодо укладення трудового договору та здійснення виплати заробітної плати, які останнім було проігноровано. 
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з відповідним позовом. 
Ухвалою від 01.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. 
04.09.2025 року від позивача в порядку ст. 185 ЦПК України, надійшла заява про усунення недоліків. Відповідно до якої ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у сумі 105162,87 грн. В обґрунтування зазначеної суми, ОСОБА_1 надав суду власний розрахунок заборгованості. 
Ухвалою від 09.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження.

09.10.2025 року представник відповідача адвокат Павленко С.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування висловленої позиції зазначив, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Наголосив на тому, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» не укладався трудовий договір та відсутні підстави для виплати йому заробітної плати. Повідомив, що позивачем не було дотримано обов`язку щодо надання трудової книжки та не складалося заяви про прийняття на роботу. Окремо зазначив, що ОСОБА_1 не було доведено факту виконання ним трудових функцій, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку та створення для нього трудових умов. Також представник відповідача посилався на положення ЦК України про особливості виконання трудових обов`язків за цивільно-правовою угодою, проте не підтвердив наявність цивільного-правового договору між сторонами по справі. 
20.10.2025 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій доводи сторони відповідача вважав необгрунтованими. Наголосив на тому, що Договір №1 від 10.02.2025 року, був опублікований в електронній системі закупівель «Prozoro» і може використовуватися як належний доказ у справі. Вказав, що ним були вчинені усі необхідні дії для укладення трудового договору, так він надав уповноваженому представнику відповідача свої персональні дані, трудову книжку та склав заяву про прийняття на роботу на ім`я керівника. Наголосив на тому, що між сторонами було укладено саме трудовий договір, а не цивільно-правовова угода з огляду на те, що охоронна діяльність здійснюється лише суб`єктами господарювання з відповідною ліцензією. За такого, фізичні особи мають право надавати охоронні послуги лише через ліцензоване підприємство. Вказав, що до його посадових обов`язків входило: охорона приміщення, реєстрація відвідувачів та контроль за їх пересуванням; звітування в телефонному режимі диспетчеру ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ». На підтвердження підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку надав анкетні дані та номери телефонів працівників ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ», скріншоти журналу телефонних дзвінків з власного мобільного телефону щодо здійснення ним телефонних розмов з даними працівниками. 

Ухвалою від 16.02.2026 року в задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача оригінал договору №1 від 10.02.2025 року укладеного між ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» та Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області відмовлено. 

Ухвалою від 26.02.2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі наполягав на їх задоволенні, з підстав зазначених у позовній заяві.
Додатково пояснив, що перемовини про працевлаштування проводив з уповноваженою особою відповідача, який представився «Віталієм Миколайовичем». Та з яким узгоджував умови праці, мав працювати добу через три доби; та заробітну плату, яка мала становити 800 грн. за кожну зміну. 
Після початку роботи, йому видали службовий телефон, по якому він зв`язувався з головним офісом та повідомляв про здійснення чергування.
Зазначив, що писав заяву про прийняття його на роботу, яку передав представнику відповідача, однак змісту її не пам`ятає. Уточнив, що передавав представнику відповідача копію трудової книжки. Заяву про звільнення не писав. Припинив трудові відносини з відповідачем шляхом не виходу на роботу в чергову зміну.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Качан Р.Ю. позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача адвокат Ступка Н.П. у задоволенні позову просила відмовити з огляду на обставини викладені у відзиві поданому представником Павленком С.О.
06.04.2026 року подала до суду заяву, у якій зазначила, що її повноваження представника ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» припинені.

До судового засідання представник відповідача не з`явився повторно, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно, належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» (ЄДРПОУ 45278589) було зареєстровано 02.11.2023. Основний вид економічної діяльності – діяльність приватних охоронних служб (80.10). Керівники: Бибик Ю.М. Засновник (кінцевий бенефіціарний власник): ОСОБА_2 
10.02.2025 року між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області в особі начальника Антощука О.Л. (далі – замовник) та ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» (далі – виконавець) в особі директора Бибика Ю.М. було укладено Договір №1 (далі – договір). 
Розділом 1 даного договору визначено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання протягом 2025 року надати за винагороду охоронні послуги. Послуги з охорони об`єкту, відповідно до технічного завдання на надання послуг з охорони об`єкту замовника, визначених у Додатку 1 до договору.
Під об`єктом замовника розуміється територія в межах приміщення замовника та територія навколо будівлі (п.1.1.)
Згідно п. 1.3 договору, виконавець здійснюватиме безпосереднє надання послуг шляхом залучення персоналу охорони що мають відповідну освіту, належний рівень професійної підготовки. 
Перелік працівників персоналу охорони та працівників персоналу охорони на заміну, які будуть надавати послуги протягом дії договору, наведено в Додатку 4 до Договору (п. 1.4.)
Розділом 2 договору обумовлено строк надання послуг - з дати підписання договору по 01.01 .2026 року та місце надання послуг: будівля замовника за адресою: АДРЕСА_1 , прилегла територія відповідно до дислокації (додаток 3 до Договору). 
Розділом 3 договору сторони погодили ціну та порядок розрахунків. 
Так, ціна договору дорівнює загальній вартості послуг за цим договором, що визначена в розрахунку вартості пологу з охорони об`єкту (Додаток 2 до Договору) та становить 506880,00 грн. (п. 3.1. договору). 
Оплата послуг здійснюється щомісячно по факту надання виконавцем послуг належної якості відповідно до вимог, встановлених даним договором. Підставою для здійснення оплати послуг є виставлений виконавцем замовнику рахунок та підписаний сторонами акт приймання-здачі послуг (п. 3.2. – 3.3. договору). 
Окрім того, п. 4.3.4 розділу 4 договору регламентовано обов`язок виконавця залучати персонал охорони належного рівня підготовки для надання послуг. 
Розділом 5 Технічного завдання на надання послуг з охорони об`єкту, який є додатком 1 до даного договору регламентовано в тому числі, загальні вимоги до виконавця, в тому числі під час виконання функціональних обов`язків мати при собі посвідчення встановленого зразка згідно з чинним законодавством. 
У додатку 4 до вищенаведеного договору закріплено Перелік працівників персоналу охорони, в якому значаться ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . 
Проте, з огляду на положення п. 1.4. договору, яким встановлено, що додаток 4 містить перелік працівників персоналу охорони та працівників персоналу охорони на заміну, з додатку 4 не можливо встановити які з вищезазначених осіб здійснювали безпосереднє виконання технічного завдання (додаток 3 до договору) тобто, були безпосередньо залучені до виконання, а які відносилися до працівників на заміну, тобто, фактично могли і не залучатися до виконання технічного завдання за договором протягом усього його строку дії.
Згідно розміщеного в електронній системі закупівель «Prozoro» звіту про виконання договору про закупівлю №1 від 10.02.2025 року даний договір було виконано в повному обсязі в обумовлені сторонами строки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір – це угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно з положеннями статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Окрім цього, відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; права та обов`язки, умови праці; наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.
Згідно частини 1 статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Отже, суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.
З огляду на ці положення позивач повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо.
Водночас, встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.
Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06.04.2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18).
Отже, виходячи з вказаних законодавчих приписів, трудові правовідносини характеризуються певними особливостями, які дозволяють відрізнити їх від схожих правовідносин, пов`язаних з працею, але регульованих нормами цивільного права. Це, перш за все, включення працівника до складу трудового колективу конкретного підприємства, установи, організації, де його діяльність, пов`язана з виконанням певних трудових функцій, регламентується вимогами внутрішнього трудового розпорядку, встановленого на даному підприємстві, в установі, організації. Під час укладання трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, що входять до його трудової функції, особисто своєю працею. Трудові правовідносини характеризуються сталістю, регламентованістю та наявністю певних соціальних гарантій для працівника.
За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду (постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 820/1432/17, від 06.06.2019 року у справі №802/2066/16, 13.06.2019 року у справі № 815/954/18).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
За результатами розгляду справи, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б вказували на існування між ним та ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» у вказаний період, саме трудових відносин, зокрема підтвердження допущення його до роботи (до прикладу копії заяв про прийняття на роботу, проходження медичного огляду, про ознайомлення з будь-якими правилами, проходження інструктажів тощо, отримання посвідчення); про виконання вимог внутрішнього трудового розпорядку, виконання трудової функції, виплату заробітної плати тощо.
Судом не встановлено виконання позивачем трудових функцій в ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ», підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, забезпечення останнім позивачу умов праці та виплати винагороди за виконану роботу, а також не встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу позивачем провадилася робота в цьому товаристві.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 фактично приступав до роботи у ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» саме за трудовим договором. Окрім того, як зазначив у судовому засіданні позивач заяви про звільнення з роботи керівнику ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» він не подавав, припинивши виконання обов`язків по охороні об`єкту шляхом не виходу на чергову зміну.
Інші докази, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин, а саме вид роботи, тривалість робочого часу, порядок оплати, в матеріалах справи відсутні.
Виходячи з вищенаведеного, позивачем не доведено наявність трудових відносин між ним та ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» у періодз 10.02.2025 року по 31.07.2025 року, в розумінні ст.ст.21, 24 КзпП України.
Фактично, встановлені під час розгляду обставини, свідчать про те, що між сторонами виникли відносини на підставі цивільно-правової угоди, за якою ОСОБА_1 виконував роботу пов`язану зі здійсненням охорони об`єкту визначеного за договором, а саме будівлі та прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 , про що може свідчити зазначення позивача у переліку працівників персоналу (Додаток №4) до договору та надані ОСОБА_1 копії журналу, який містить дати, анкетні дані та підписи осіб визначених у додатку 4 до договору, наявність у позивача контактних номерів телефонів осіб визначених у додатку 4 до договору та комунікації як з вказаними особами, так і ймовірно зі службовими особами Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (замовника за договором).
Оскільки судом не встановлено факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ», то і підстави для стягнення заробітної плати відсутні. 
Таким чином, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі залишити за позивачем. 
Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ» про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати - відмовити..
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровани за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА КОМПАНІЙ «ГРІЗЛІ», місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. 2-б, приміщення 263-б, ЄДРПОУ 45278589.

Повне судове рішення складено 15.05.2026 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк